„Služba je to čerstvá, ale myslím, že pro všechny je to tak jednodušší. Lékař oznámí úmrtí a může odejít zachraňovat další životy. Nemusí dělat to, v čem mu třeba není dobře. Není vzdělán na to, být duchovním nebo psychologickým poradcem. Pro to jsou nejpovolanější nemocniční kaplani, kteří vnímají i spirituální přesah smrti a umí poskytnout duchovní doprovod,“ podotkla Špatenková.


source: CulturaX

text: Recenze telefonu CAT S61. Odolného pracanta, za kterého si připlatíte - Huramobil.cz Compact bude zpět? Sony má příští rok vrátit staré rozdělení vlaj... V testu benchmark se poprvé objevil chystaný model OnePlus 8T Honza Nuc | 03.08.2020 Google Pixel 4a představen. Cenou se vlezl pod 10 tisíc korun Recenze telefonu CAT S61. O... Recenze telefonu CAT S61. Odolného pracanta, za kterého si připlatíte Michal Šrajer | 27.06.2018 Největší auto na světě je Caterpillar 797F. Výkon 4000 koňských sil jej předurčuje k neskutečným výkonům. Samozřejmě, že největší auto má i kabinu řidiče posazenou trochu výš, takže v základní výbavě se můžete těšit i na žebřík, díky kterému do auta pohodlně nastoupíte. Kabina řidiče poskytuje neskutečný výhled či ergonomii. Jediná drobná nevýhoda je celková hlučnost. Caterpillar však nevyrábí jen auta, jeřáby a další podobnou techniku, ale i odolné telefony, a proto vám dnes představím ten vůbec nejlepší smartphone od CATu – CAT S61. Už na začátku si pojďme říct, že tento telefon není určen pro každého. Jestli hledáte zařízení, na kterém budete pařit PUBG a občas s ním zatlučete nějaký hřebík, tak si radši kupte zvlášť pořádně výkonný mobil a zvlášť kladívko. Na druhou stranu, pokud jste stavař nebo třeba architekt, který má rád technologie, je tento telefon určený právě pro vás. Po designové stránce CAT své zaměření nezapře a model S61 jako by z oka vypadl svému předchůdci. Už na první pohled každého upoutá vystupující hliníkový rám s logem CAT, na jehož opačné straně se skrývá jedna z předností tohoto odolného modelu – termokamera FLIR. Hned vedle nalezneme 3,5mm jack a na boku hybridní slot na dvě nanoSIM karty či paměťovku, což značí, že úplně jednoúčelově tento telefon zaměřen není. Speciální oranžové tlačítko navíc ve mně nejprve vzbuzovalo dojem nouzového tlačítka pro zavolání záchranářů za předpokladu, že by něco nevyšlo, ale nakonec jsem k mému velkému potěšení zjistil, že se jedná o programovatelné tlačítko, které může fungovat jak na režim vysílačky, tak na naprogramování libovolné funkce jako je svítilna, spuštění často používané aplikace a tak dále. Na spodní straně najdeme konektor USB-C a mono reproduktor, který není dimenzován na skvělý poslech hudby, ale spíš na hlasité vyzvánění, pokud vám vedle hučí cirkulárka a tuto funkci plní opravdu spolehlivě. Celkově telefon působí opravdu robustním dojmem, a i když není cílem této recenze jej kompletně zlikvidovat, rozhodně bych se nebál, pokud by mi upadl na zem. Sám CAT tvrdí, že pády z výšky až 1,8 metru by měly být bezpečné a pokud telefon nedopadne na něco ostrého, tak by to mělo sklo přežít díky vystouplým hranám, do kterých je zapuštěné. Oproti svému předchůdci došlo ke značnému vylepšení displeje. Ten má totiž nyní Full HD rozlišení, velikostně se zastavila úhlopříčka na 5,2" a je naštěstí celkem obstojně čitelný na slunci, přičemž ani barvy displeje nevypadají vůbec špatně a jsou hezky výrazné. Jedinou výhradu mám k automatickému jasu, který si občas dělá, co chce a je lepší jej asi nastavit na požadovanou hodnotu manuálně. Po hardwarové stránce telefon pohání Snapdragon 630, což je pro mě osobně trochu zklamání, protože se jedná o loňský procesor, a i když vím, že odolné telefony nejsou špičky v oblasti výkonu, přece jen alespoň letošní Snapdragon 636 s novými čipovými instrukcemi a AI učením by se zde vyjímal mnohem lépe. I se starším procesorem se však dostáváme na výkon v AnTuTu kolem 90 000 bodů, což je dostačující přesně na to, na co je tento telefon určen. Změn oproti předchozímu modelu doznala rovněž paměť, která je u S61 na hodnotě 4 GB operační paměti a 64GB paměti pro vaše data. Systémem je poté téměř čistý Android 8 Oreo, který má v sobě jen řadu aplikací přímo od CATu, které tu vzhledem ke speciálním funkcím telefonu být musejí. Rozhodně jsem ale od zastupce CATu moc rád slyšel, že je již nyní zaručena aktualizace na Android 9, což potěší. Tam, kde je však CAT zdaleka nejsilnější jsou věci, které v ostatních mobilech nenajdete. První z nich je laser. Ten není určen na to, abyste s ním mířili na dopravní letadla nebo s ním štvali vaši kočku, ale pro téměř dokonale přesné měření vzdálenosti objektů v rámci 0 - 8 metrů. Pokud jste stavař či truhlář, můžete se spolehnout na naprosto precizní systém, kdy si pomocí laseru změříte vzdálenost určitých bodů v prostoru a pomocí funkcí úseček, trojúhelníků a podobně si můžete změřit celou plochu a naplánovat si třeba novou kuchyň. Pokud jste topenář, nebo máte za úkol třeba zateplení baráku a nemůžete přijít na to, kde vám teplo uniká, přijde vhod termokamera. Žádný tepelný únik vás už nepřekvapí a oproti původnímu modelu S60, kde fungovala termokamera od -20 do +120 stupňů došlo ke zlepšení až na úroveň od -20 do +400 stupňů. Poslední speciální funkcí je měření kvality ovzduší vhodné pro všechny, kteří pracují s nebezpečnými látkami. Telefon hlídá kvalitu ovzduší a pokud koncentrace látek v ovzduší překročí určitou bezpečnou hladinu, telefon vás o tom automaticky informuje díky senzorům. Měřena je tak nejen koncentrace špatných látek až týden zpětně, ale i aktuální teplota a vlhkost. CAT S61 se pochopitelně nechlubí nejlepšími duálními kamerami, portrétním režimem, nočními fotkami, a tak dále, ale i přesto chce každý z nás alespoň slušný foťák, a to tento telefon bezesporu splňuje. Denní fotky si rozhodně na žádné vyšperkování AI režimy nepotrpí a jsou přesně takové, jaká je realita. Pokud by někdo vyžadoval omalovánky, může si nainstalovat plejádu různých aplikací, kde si fotky dle libosti poupraví. Zadní kamera o rozlišení 16 Mpx a světelnosti f/2.0 žádnou díru do světa v nočních fotkách neudělá a problém má trochu i v protisvětle, což můžete jen částečně kompenzovat použitím HDR. Takovým bonusem navíc, který by nikdo u odolného telefonu nečekal je 4K video při 30 FPS. Pokud byste chtěli CAT ovládat pod vodou díky certifikaci IP68, samozřejmě můžete. Speciální podvodní režim přiřadí každému tlačítku vlastnosti pro ovládání foťáku a vy si tak můžete užít nerušené focení nebo natáčení, třeba ostatních v bazénu. Kapacitu baterie považuji za nadstandardní, jelikož činí 4500 mAh a můžete se tak spolehnout na 2-3 dny provozu v závislosti na používání telefonu. Samozřejmě pokud budete využívat energeticky náročnější věci jako laser a termokameru, výdrž se bude snižovat. I tak se ale jedná o jeden z nadprůměrných telefonů, co se týká výdrže a samozřejmě i odolnosti. Baterie - kapacita:4500 mAh Přední fotoaparát:8 Mpx Uhlopříčka displeje:5,2" Verze Androidu:Android 8 Oreo Zadní fotoaparát:16 Mpx Jak jsem již říkal v úvodu, CAT S61 není telefon pro každého a za cenu 22 990 Kč ani být nemůže. Za takovou cenu už soupeří se všemi vlajkovými modely na trhu a těm CAT nemůže v běžných parametrech až na baterii a odolnost konkurovat. Tohle však není jen telefon, ale spíše nástroj pro velice úzkou skupinu uživatelů stejně jako nějaké nářadí. Pokud jste prostě někdo, kdo speciální funkce pravidelně využije a ulehčí mu život, můžete se spolehnout, že bude CAT S61 váš společník do nepohody a díky přítomnosti jacku na sluchátka, eventuálně Bluetooth 5.0, si užijete i nějakou zábavu po práci. Jestli ale sháníte v této cenovce zkrátka jen ten nejlepší možný telefon s voděodolností, poohlédněte se určitě po jiných kusech. Společnost ASUS představuje již třetí generaci svého herního telefonu ROG Phone, ve třech verzích, který nabídne vylepšený design, super výkonný procesor, nový displej, zvučné stereo reproduktory, a obrovskou baterii. ROG Phone 3 - game changer, nastavuje nová pravidla hry. Víte, jakých je Top 5 telefonů nad 20 tisíc? Petr Hudec | 02.12.2018 Víte, jakých je Top 5 telefonů nad 20 tisíc, které si můžete do vánoc koupit? Ne? Tak právě pro vás je tu náš seriál nejlepších 5 telefonů z každé kategorie. Všechny jsme vám je pěkně seřadili dolů pod tento článek. Tak jdeme na to. NOVINKA: Luxusní kolekce sluchátek Harman/Kardon Fly Jakub Souček | 11.05.2020 S bezdrátovými sluchátky to je jako s komiksy. Je jich tak velké množství, že nevíte, které si dřív vybrat. Naštěstí existují osvědčené značky a jejich modelové řady, které vás můžou málokdy zklamat. U značky Harman/Kardon ale máte jistotu, že jejich produkty jsou dokonale vyladěné nejen pro náro... Seznamte se s odolným telefonem CAT S61. Tím nejlepším pracovním nástrojem na trhu CAT nám včera přestavil svůj nejnovější smartphone. Jde o nástupce úspěšného vlajkového modelu S60, kterého se prodalo již půl milionu kusů a jde o vůbec první telefon na světě s termokamerou. Novinka se jmenuje CAT S61 a je prakticky ve všech směrech lepší než jeho předchůdce. Spolu s lepšími vl...


(Korolevu, vzdálen přibližně 16 km)


9. 10. 2017 Ruiner Tak jsme si zase udělali párty. Účelem bylo si dobře zahrát, poklábosit o hrách a to celé odvysílat přes Twitch do živého světa. Konkrétní náplní měla být hra Ruiner (mimochodem - hezký web), nový počin v Unreal enginu od polského studia Reikon Games (dle jejich webu se autoři dříve podíleli na hrách jako Zaklínač, Dead Island). Hra byla totiž dle prvních reakcí označovaná, jako pekelně těžká. A tak jsme si z legrace řekli, že bychom ji jako mohli za jeden večer v pohodě dohrát. A tak jsem si sedl, nastavil developery doporučovanou obtížnost "Hard" a pustil se do hraní. Nutno říci, že jediný a hlavní důvod, proč tady o hře píšu, není hra samotná, ale právě událost, kterou jsme kvůli hře uspořádali. Ten pocit, že vás někdo sleduje živě přes internet (včetně několika desítek komentářů) a že kolem mne seděli přátelé, je velice povzbudivý a příjemný, i kdyby hra samotná nakonec nebyla nic moc. Přesto - neřekl bych, že je Runier nějaká špatná hra. Naopak. Faktem je, že orig 1000 inalitu nelze hledat ve zpracování. Žánr top down stříleček začal už před Alien Breed na Amize, posun do izometrického zobrazení tady byl před Crusader No Remorse a ovládání dvěma analogy tady bylo už před Dead Nation. Ale i tak se autoři vyřádili na řádném sci-fi-punkovém ztvárnění a soundtracku, aby se alespoň trochu odlišili od konkurence. Vidím tam trochu toho Shadowrunu, trochu Blade Runnera, ale příchuť je mnohem více krvavá, bezbadějná a zoufalá. Ani nevím, o čem příběh hry je. Během streamu jsme se rozhodli nespoilovat story a tak jsem záměrně přeskakoval veškeré dialogy a cut scény. Co jsem pochytil, tak hlavní hrdina není specifikovaný a jenom přes vysílačku dostává nápovědu, kde se nachází jeho bratr a koho musí přesně odkráglovat. Asi deset úrovní hry je vzájemně propojeno skrzevá malé městečko (jedno z míst, kde se nebojuje), takže jsem si chvíli vychutnával lokace samotné. Bohužel, městečko je docela prázdné a návštěva bordelu v tomto post-truth-dysoptickém místě mi nepřineslo žádnou slast. Co se mi na hře rozhodně líbí je osekání nikoliv nezbytných mechanik a plné vytěžení z freneticko-hektické akce. Celé je to vlastně o tom, že nepřátelé mají několik svých charakteristik - zbraň, rychlost, úskoky... vlastně jsou v principu podobní našemu hrdinovi. No a tyto nepřátele potkáváme ve vlnách s postupně gradující obtížností, vrcholící nakonec řádně masakrálním boss fightem. Všude je dostatek checkpointů a pokusů máme neomezeně, takže není co řešit. Hra je pak o hledání vhodného skillsetu - buildu naší postavy - na určité situace. Pochopitelně na začátku hry disponujete pouze základními schopnostmi - můžete třikrát po sobě uskočit do bezpečí a to je tak všechno. Tutorial je překvapivě obtížný na to, že má jít o tutorial, ale pak se to rozjede a velice rychle postavíte pilíř svého úspěchu na útoku, obraně, uskakování nebo zpomalování času. Ke konci hry máte dostatek bodů na to, abyste vymaxovali dvě-tři dovednosti v libovolné kombinaci, čímž se můžete stát prakticky neporazitelní. Modelová situace - základní skill je doplňování energie střelbou do libovolného cíle. Pak si navolíte obranný štít, který vás nejen chrání ze tři stran proti všem projektilům, ale také projde-li jím nepřítel, jeho chůze se zpomalí. No a nakonec si dáte nějaké to zpomalení času. Recept na úspěch je snadný - stoupnete si do rohu, hodíte před sebe štít a prostě čekáte na to, jak se na vás nepřátelé valí a vy je v klidu rubete. Zpomalený čas = více munice v tělech cílů = více energie pro štíty. Ale jak říkám, to až na konci hry. Docela dlouho mi trvalo, než jsem přijal ovládání hry. Na R1 a R2 máte útok na blízko a na dálku. Na L1 máte úskoky - podržením L1 lze navíc úskoky řetězit, což je poměrně unikátní a žádaná funkce. 1000 No a pak máte tlačítko L2 (jeden ze dvou základních štítů - stacionární nebo mobilní), čtverec a kolečko (extra útočný skill nebo extra obranný skill, jako třeba léčení). Trojúhelník pak vyvolává kruhové menu pro změnu skillů a křížek slouží k obecné interakci s okolím. Rytmus hry je ale jedna z mála věcí, která je originální, což je u tohoto žánru skutečně podstatné. Proto mi hra z počátku moc nešla. Měl jsem problémy usoudit, kdy spíše řešit situaci střelbou a kdy mečem na blízko. Kdy se spíše schovat za štít a kdy jít naopak kupředu. Prvních asi 50 úmrtí bylo vysloveně kvůli tomu, že jsem nechápal tempo hry. Ale pak se to zlomilo a dalších 600 smrtí vedlo k úspěšnému dokončení hry za jedinou noc. Byla to neskutečná jízda. Bossové začali padat, jako shnilé hrušky, no ono s trochou trpělivosti to zvládne každý. Co je skvělá zprává, že žádná z těch 600 smrtí nebyla neférová, dementní nebo jinak netransparentní. Naopak - vždy jsem věděl, co jsem udělal špatně a kde se mám příště zlepšit. Takže prozradím klíč k úspěchu - pravým analogem je potřeba natáčet se k cíli i v případě, že máte v ruce zbraň na blízko. Člověk tak nějak očekává, že půlkruhové rozmáchnutí klackem stačí na většinu nepřátel, ale to je jen grafický efekt. Výseč útoku je mnohem menší a často jsem se na začátku hry přistihl, že stojím přímo u nepřítele, ale máchám do prázdna... Mechanismus hry pak staví na dvou základních (nevylepšitelných) zbraních - samopal a páčidlo - které mají neomezenou munici (resp. výdrž), ale také jsou docela slabé. Samopal střílí po dávkách tří kulek s poměrně velkou prodlevou a páčidlo nestojí za nic. Takže hledáte lepší a lepší zbraně, které sice mají omezenou munici, ale jsou třeba pětkrát silnější. No držet u sebe můžete jenom jednu zbraň z obou kategorií, což je osvěžující proti komplikovaným inventářům her jako Helldivers či Alienation. Ale tady je ten trik - pokud v úrovni zůstanou nějaké nepoužité zbraně, můžete je na konci proměnit v extra zkušenostní body. A to je perfektní trik, jak hráče donutit k taktizaci a k zbytečnému neplýtvání municí. A navíc k tučné odměně ve formě zkušností dostanete jednu rare zbraň. Tohle dohromady funguje skvěle. I když je hra vizuálně poměrně jednotvárná a mnohé sekce se zkrátka opakují, díky efektům výbuchů, střelby a zpomalování času jsem se rychle naučil vychutnávat takřka baletní kreace, které jsem během uskakování mezi projektily předváděl. Nejde přitom o nějaký bullet hell - tohle není šílená japonská ujetina. Tohle je šílená polská ujetina, kterou jsem ani v nejmenším nečekal. A o to bylo překvapení ze hry sladší. Nebudu ale lhát, že by mne hra bavila do té míry, abych ji hrál podruhé nebo si ji dokonce koupil. Na to je příliš plochá, zcela chybí nějaký solidní obsah. Pár skrytých místností. Pár miniúkolů navrch. Sem tam kratičký dialog. Nic moc. A samotný závěr hry jsem už chtěl dorazit stůj co stůj, protože bylo šest ráno a všichni kolem mne spali. Série bossů kolem Mother byla vysloveně obludně přehnaná a nechal jsem tam přesně 141 smrtí, než jsem se posunul dál. Naštěstí mám železné nervy a zvládl jsem to celkem elegantně myslím. Nakonec jsem ten správný build našel a porazil i 1000 finálního bosse bez větších obtíží. Po titulcích jsem jen zkontroloval trofeje a šel domů. Kluci, díky za pařbu! Bylo to naprosto super vás vidět a nechat se od vás povzbuzovat. Mne samotného těší, že ještě pořád mám buňky na rubací hry a že jsem to celé se ctí zvládnul. A i ty ostatní hry, kterým jsme se věnovali, byly docela srandovní. Tak až se zase někde vyloupne hra, kterou byste potřebovali porazit, you know who do you gonna call! Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


source: fineweb

text: Na útěku před věřiteli, na lodi z Rigy do Paříže, dostal Wagner na rozbouřeném moři, chceme-li této historce uvěřit, inspiraci k »Bludnému Holanďanovi«. Svým komponováním chtěl dobýt hlavní město Francie, namísto toho však potupen prožíval dobu materiálního nedostatku. Jeho bídu odvrátilo až uvedení díla »Rienzi« v roce 1842 u Dvorní opery v Drážďanech, o rok později následoval jeho »Bludný Holanďan«. Sám Wagner zpětně vyhradil »Holanďanovi« klíčové místo ve své tvorbě, snad přece právě díky němu se z pouhého »sepisovatele operních textů« proměnil v »básníka«. Nepochopena svým prostým otcem, neduživým ctitelem Erikem a vesnickým společenstvím, v němž je žena předurčena k jediné roli, totiž být manželkou a matkou, sní Senta o mystické postavě bludného Holanďana, který by jí mohl pomoci překonat úzkost z vlastního života. Režisérka Florentine Klepper, jejíž inscenace »L’incoronazione di Poppea« od Claudia Monteverda měla v Semperově opeře premiéru během divadelní sezóny 2010/11, se zajímá především o (pro romantickou operu typický) průnik nadpřirozena – zde Holanďana, který je odsouzen do konce věků bloudit oceánem a vyhýbat se pevnině – a skutečnosti a vytváří magickou, snovou hru. Bezplatné uvedení do díla 45 minut před začátkem představení. Romantická opera o třech dějstvích od Richarda Wagnera. Premiéra se koná dne 15.06.2013


Redmi Note 11S 5G 4GB/128GB Star Blue | DAMAX.cz Vysoký výkon a 5G připojení díky MediaTek Dimensity 810 Redmi Note 11S 5G je vybaven procesorem MediaTek Dimensity 810 postaveným pomocí špičkového 6nm procesu, který nabízí maximální takt až 2,4 GHz, díky čemuž poskytuje efektivní a silný výkon a zároveň šetří energii. Podporuje také duální 5G SIM pro přístup k síti budoucnosti. Zařízení využívá úložiště UFS 2.2 a přináší... Kód: 3437279PN: 39824Výrobce: XiaomiZáruka: 2 roky Vysoký výkon a 5G připojení díky MediaTek Dimensity 810 Redmi Note 11S 5G je vybaven procesorem MediaTek Dimensity 810 postaveným pomocí špičkového 6nm procesu, který nabízí maximální takt až 2,4 GHz, díky čemuž poskytuje efektivní a silný výkon a zároveň šetří energii. Podporuje také duální 5G SIM pro přístup k síti budoucnosti. Zařízení využívá úložiště UFS 2.2 a přináší vyšší rychlost zápisu, což znamená rychlejší instalaci a načítání všech vašich oblíbených aplikací. Dlouhá výdrž baterie o kapacitě 5 000 mAh s 33W Pro rychlonabíjením Redmi Note 11S 5G, poháněný velkou 5 000mAh baterií, na jedno nabití vydrží více než jen jeden den. Díky rychlému 33W Pro nabíjení se zařízení nabije na 100 % přibližně za hodinu, což vám umožní strávit více času soustředěním se na to, co je skutečně důležité, a méně času nabíjením. Snadné fotografování díky 50Mpx trojitému fotoaparátu s AI Redmi Note 11S 5G je vybaven 50Mpx hlavním fotoaparátem s vysokým rozlišením pro pořizování vysoce kvalitních fotografií a videí, 8Mpx ultraširokoúhlým fotoaparátem, který rozšiří vaši perspektivu na 119° pozorovací úhel a 2Mpx makro fotoaparátem, který zblízka zachytí jemné detaily. Zařízení také nabízí sadu různých, snadno dostupných filtrů, které dokážou vytvářet senzační, ale přitom kreativní fotografie a videa. 13Mpx selfie fotoaparát na přední straně je schopen zachytit panoramatické selfie a spojit váš autoportrét s krásou prostředí. Pohlcující obraz díky 90Hz AdaptiveSync DotDisplay Redmi Note 11S 5G díky 6,6" displeji, který podporuje široký barevný gamut DCI-P3, přináší živou kvalitu obrazu, úžasné barevné detaily a nabízí ještě plynulejší zážitek díky obnovovací frekvenci 90 Hz a vzorkovací frekvenci 240 Hz. Displej je také vybaven technologií AdaptiveSync, která optimalizuje obnovovací frekvenci v závislosti na zobrazeném obsahu, snižuje spotřebu energie a zároveň prodlužuje výdrž baterie. Displej: 6,6“ FHD+ DotDisplay Frekvence jádra: až 2,4 GHz Zadní fotoaparát: 50 Mpx + 8 Mpx + 2 Mpx Kapacita baterie: 5000mAh, rychlonabíjení až 33 W Výška: 16š,56 mm Šírka: 75,78 mm


text: Vaším úkolem je naložit loď několika bednami o různých váhách. Dávejte si pozor na to, aby se vaše loď na jednu stranu nepřeklopila a kapitána tak neshodila z lodě. Hra má několik zábavných úrovní, které stoji za to je projít a hlavně také vyhrát. Snažte se také za co nejlepší čas. Ovládání: Myš


source: wikipedia

text: Mars je čtvrtá planeta sluneční soustavy, druhá nejmenší planeta soustavy po Merkuru. Byla pojmenována po římském bohu války Martovi. Jedná se o planetu terestrického typu, tj. s pevným horninovým povrchem pokrytým impaktními krátery, vysokými sopkami, hlubokými kaňony a dalšími útvary. Má dva měsíce nepravidelného tvaru nazvané Phobos a Deimos. V období, kdy je Mars v opozici ke Slunci a Země se tak nachází mezi těmito dvěma tělesy, lze Mars vidět na obloze celou noc. Spolehlivé informace o prvních pozorováních Marsu jako planety neexistují, ale pravděpodobně k nim došlo mezi lety 3000 až 4000 př. n. l. Všechny starověké civilizace, Egypťané, Babylóňané i Řekové, tuto „putující hvězdu“ znaly a měly pro ni své pojmenování. Kvůli načervenalému nádechu způsobenému červenou barvou zoxidované půdy na jejím povrchu považovaly staré národy Mars většinou za symbol ohně, krve a zániku. Detailní zkoumání planety umožnilo od 60. let 20. století již takřka 20 úspěšných automatických sond. V současné době je na oběžné dráze kolem Marsu šest funkčních sond (Mars Odyssey, Mars Express, Mars Reconnaissance Orbiter, Mars Orbiter Mission, MAVEN a ExoMars TGO) a na povrchu planety dvě funkční vozítka (Curiosity a Perseverance) spolu s jednou funkční nepohyblivou sondou InSight. Díky sondám se povedlo zmapovat větší část povrchu, definovat základní historická období a v principu porozumět jevům, k nimž na planetě dochází. Vznik Mars vznikl podobně jako ostatní planety našeho systému přibližně před 4,5 miliardami let akrecí z pracho-plynného disku, jenž obíhal kolem rodící se centrální hvězdy. Srážkami prachových částic se začala formovat malá tělesa, která gravitací přitahovala další částice a okolní plyn. Vznikly tak první planetesimály, srážely se navzájem a formovaly ve větší tělesa. Na konci tohoto procesu v soustavě vznikly čtyři terestrické protoplanety. V porovnání s ostatními má Mars – nejvzdálenější z terestrických planet – nejvyšší zastoupení lehkých prvků jako křemík, hliník či síra. Po zformování protoplanety docházelo k masivnímu bombardování povrchu materiálem, který ze vzniku soustavy zbyl, což mělo za následek jeho neustálé přetváření a přetavování. Celý povrch se možná dokonce roztavil do podoby tzv. magmatického oceánu, jehož tepelná energie společně s teplem uvolněným diferenciací pláště a jádra je dodnes kumulována v nitru planety a umožňuje existenci vulkanismu a tektonických procesů. Fyzikální charakteristiky Mars má oproti Zemi zhruba čtvrtinovou plochu povrchu a přibližně desetinovou hmotnost (1,448×108 km2 a 6,4185×1023 kg). Střední hustota planety je 3933 kg·m−3. Velikost Marsu, který zůstal znatelně menší než Země, přestože se vyvíjel v oblasti, kde bylo více místa, a mohl proto nasbírat více materiálu, se řadí k hlavním – a dosud neuspokojivě vysvětleným – paradoxům ve vývoji sluneční soustavy. Podle jedné z teorií to možná souvisí s dávnou migrací Jupiteru sluneční soustavou, při níž tato obří planeta mohla zónu terestrických planet nakrátko navštívit a část materiálu odsud vymést. Sluneční den je na Marsu podobně dlouhý jako na Zemi (24 hodin, 39 minut a 35,244 sekund) a nazývá se Sol. Geologické složení Přesné geologické složení planety neznáme, ale na základě astronomických pozorování a průzkumu několika desítek meteoritů z Marsu nalezených na Zemi se soudí, že jeho povrch tvoří převážně horniny ze skupiny čedičů. Oproti pozemským čedičům jsou některé oblasti obohaceny o křemičitanovou složku podobnou až pozemským andezitům (na druhou stranu je možné, že jsou tvořeny i sopečným sklem). Při pozorování je planeta načervenalá, protože celý povrch planety pokrývá oxid železitý. V okolí Marsu se v současnosti nevyskytuje globální magnetické pole, avšak některé oblasti planety vykazují trvalou magnetizaci, což svědčí pro hypotézu, že historické magnetické pole bylo globálního charakteru. Na povrchu se nevyskytuje voda v tekutém stavu, což může být jeden z důvodů, proč na Marsu není pozorována desková tektonika. V minulosti (zejména na počátku vývoje planety) však mohla být část kůry mobilní, a pozorované paleomagnetické anomálie by mohly proto souviset s tvorbou nové kůry, podobně jako je tomu u zemských středooceánských hřbetů. Vzhledem k faktu, že na Marsu nebyly prováděny podrobné geologické průzkumy, jsou současné poznatky o planetě a její vnitřní stavbě velmi kusé; vycházejí převážně ze srovnání se Zemí a teoretických modelů založených na nepřímých měřeních pořízených automatickými sondami. Pod kůrou Marsu se zřejmě nachází plášť primárně tvořený olivínem a spinelem. Odhaduje se, že planeta má žhavé, zčásti tekuté jádro o průměru přibližně 1480 km (jiný zdroj uvádí 1300 až 1700 km) složené převážně ze železa s 15 – 17 váhových procent příměsí síry, což je až dvakrát více než síry v jádru Země. Nicméně mezi vědci nepanuje obecná shoda, jestli je jádro částečně tekuté, či pevné, a obě hypotézy jsou stále zvažovány. Jádro je obklopeno pláštěm, jehož aktivita spojená s tepelným vývojem dala vzniknout většině tektonických a vulkanických útvarů na planetě. V současnosti je tato aktivita minimální, avšak v hlubších částech pláště může plášťová konvekce stále probíhat. Nejsvrchnější část pláště tvoří kůra, jejíž průměrná mocnost dosahuje 38 km až 62 km. Povrch Do 60. let 20. století se všeobecně věřilo, že polární čepičky Marsu jsou složené ze zmrzlé vody. Během průzkumu kosmickými sondami se ale ukázalo, že Mars má slabou atmosféru složenou především z oxidu uhličitého s pouze malou příměsí vody, která se předpokládala v polárních oblastech. Atmosférický tlak v průměru dosahuje 700 Pa. Na základě tohoto zjištění byl následně vytvořen model atmosféry Marsu, z něhož vyplynulo, že dostatečně nízké teploty způsobily zkondenzování a zmrznutí samotného CO2 na pólech. Kvůli tomuto periodickému ději (na Marsu se střídají roční období podobně jako na Zemi) dochází také k významné změně tlaku během roku až o 20 procent. Další podrobné zkoumání nicméně ukázalo, že se póly skládají z vodního i suchého ledu (H2O i CO2). Pro pozorovatele mimo planetu má Mars oranžovočervenou barvu nebo růžovou se dvěma bělavými oblastmi polárních čepiček. Oblasti s nižším albedem se jeví při pozorování šedě. Na červených oblastech se nacházejí rozličné světlé a tmavé plochy s nazelenalou barvou. Tmavé plochy ovšem nejsou oceány vody, protože ta se na Marsu nemůže vyskytovat v tekutém stavu kvůli nízkému atmosférickému tlaku (~700 Pa). Tyto změny v jasnosti povrchu jsou způsobené rozdílným druhem povrchového materiálu: světlejší naoranžovělé oblasti obsahují prach a písek bohatý na oxid železitý; tmavší plochy jsou zpravidla kamenitější a skalnatější. Tvary a rozměry těchto oblastí se mění vlivem občasných silných větrů, které prach přemísťují. Povrch Marsu je velmi různorodý. Jižní polokoule s víceméně hornatou krajinou pokrývají krátery, zatímco na severní polokouli jsou rozsáhlé rovné pláně zalité lávou. Obecně se na povrchu Marsu nacházejí skalnaté nebo kamenité útvary, místy překryté prachem a písečnými dunami. Mars má značné množství kráterů, koryt, kaňonů a sopek. Je zde v současnosti nejvyšší známá hora sluneční soustavy – štítová sopka Olympus Mons, která dosahuje výšky přes 21 km. V rovníkové oblasti Marsu se táhne obrovský kaňon Valles Marineris dlouhý 4 500 km a hluboký 7 km. Objevila ho sonda Mariner 9 mapující Mars v letech 1971–1972, podle níž byl kaňon pojmenován. Průzkum sondami Viking přinesl také snímky oblasti Cydonia Mensae se zvláštním útvarem připomínajícím lidskou tvář obrácenou k nebi. Tento skalní útvar se později začal označovat jako tzv. „tvář z Marsu“ byl pokládán za umělé dílo mimozemské civilizace. Pozdější kvalitnější snímky ale ukázaly, že se jednalo pouze o hru světla a stínu na obyčejném erodovaném skalním masívu. Atlas Pojmenování povrchových útvarů Marsu je složitější než v případě Merkuru a Venuše, jelikož názvosloví vznikalo více než sto let, již od prvních pozorování prováděných italským astronomem Giovannim Schiaparellim roku 1877. Ten během pozorování začal pro útvary používat jména známá z Evropy, Asie a Afriky, která spojoval s mytologickými názvy. V práci, kterou Schiaparelli započal, pokračoval Eugene Antoniadi; oba pojmenovávali výrazné albedové útvary, které však ne nutně odpovídaly objektům na povrchu. Po roce 1973 došlo k podrobnému zmapování povrchu Marsu pomocí sondy Mariner 9, což přineslo velkou revizi názvů a jejich úpravu, na níž stojí současné názvosloví. Poznámky Nulová výška: Protože Mars nemá vodní plochy, neexistuje tam žádná přirozená nulová výška (jakou je u Země hladina světového oceánu), od které by se mohly měřit výšky topografické. Byla tedy zavedena umělá nulová výška povrchu; do 90. let 20. století daná atmosférickým tlakem 6,1 mbar a později středním gravitačním potenciálem v oblasti rovníku planety. Nultý poledník: Rovník Marsu je odvozen z jeho rotace, ale nultý poledník byl – podobně jako na Zemi – stanoven dohodou, že prochází určitým konkrétním bodem. V 19. století si za tento bod astronomové (s poměrně velkou nepřesností) zvolili kruhový útvar na povrchu nazvaný Sinus Meridiani. Teprve poté, co roku 1972 sonda Mariner 9 získala první podrobnější snímky, bylo rozhodnuto, že nultý poledník prochází malým kráterem Airy-0 v oblasti Sinus Meridiani. Stratigrafie Stratigrafie Marsu je vědní disciplína v planetologii, která se snaží vymezit základní stratigrafické jednotky na Marsu. Původně byly na základě fotografií sondy Viking ze 70. let vyčleněny čtyři, ale ty nyní vzhledem k novým údajům ze sond, které v posledním desetiletí kolem Marsu obíhají či po něm jezdí, procházejí podstatnou revizí. Protože zatím není možné získat geologické vzorky přímo z hornin na povrchu, je stratigrafie založena na pozorování svrchní vrstvy kůry, respektive na projevech impaktů cizích těles na povrch. Pozorováním kráterů byla v geologické historii planety vyčleněna čtyři základní historická období: pre-noachian, noachian, hesperian a amazonian. Pro jednotku noachian, pojmenovanou podle oblasti Noachis Terra, je charakteristický vysoký výskyt impaktních kráterů různé velikosti, takže se podobá měsíční krajině. S obdobím je tedy spojeno silné bombardování povrchu tělesy z vesmíru a množství kapalné vody na povrchu. Jednotka hesperian, nazvaná podle oblasti Hesperia Planum, je impaktními krátery pokryta průměrně. V tomto období docházelo k významné sopečné činnosti a katastrofickým záplavám způsobených činností outflow channels. Pro nejmladší jednotku, pojmenovanou podle Amazonis Planitia, je typický nízký počet nových impaktních kráterů a pozůstatky po projevech ledovců i výrazné sopečné činnosti například v oblasti Tharsis. Atmosféra Mars má velmi řídkou atmosféru, která nedokáže zachovávat tepelnou výměnu mezi povrchem a okolním prostorem, což vede k velkým teplotním rozdílům ve dne a v noci. Tlak na povrchu se pohybuje mezi 600 až 1000 Pa, což je přibližně 100 až 150krát méně než na povrchu Země či jako přibližně ve 30 km nad jejím povrchem. Podobně jako na Zemi ale dochází ke změnám v atmosféře v závislosti na sezónních výkyvech, jak se planeta ke Slunci přibližuje a zase se od něj vzdaluje. V zimě přibližně 25 % atmosférického oxidu uhličitého zmrzne na pólech, zatímco v létě opět sublimuje a vrací se do atmosféry. Atmosféra převážně z oxidu uhličitého (95,32 %) dále obsahuje dusík (2,7 %), argon (1,6 %), kyslík (0,13 %), oxid uhelnatý (0,07 %) a vodní páru (0,03 %), která vzniká sublimací z polárních čepiček. Mezi ostatní plyny vyskytující se v atmosféře se pak ještě řadí neon, krypton, xenon, ozón a metan (který je možným indikátorem života na Marsu, jelikož rychle podléhá rozpadu, nicméně studie z roku 2012 naznačuje, že vzniká jako výsledek interakce UV záření se sloučeninami uhlíků obsažených v mikrometeoritech a kosmickém prachu). Průměrná teplota u povrchu planety je okolo 210 K (−63 °C). Pro Mars jsou charakteristické velké rozdíly mezi dnem a nocí. Na rovníku se teploty běžně pohybují od −90 do −10 °C a nad nulu se dostanou jen výjimečně. Naproti tomu teplota povrchové vrstvy půdy může někdy dosáhnout až +30 °C. I přes tyto občasně příznivé teploty nemůže na většině povrchu existovat kapalná voda; okamžitě by se vlivem nízkého tlaku začala vypařovat. Ve výšce okolo 40 až 50 km nad povrchem se nachází vrstva s konstantní teplotou. Dále ve výšce přibližně 130 km začíná ionosféra a vodíková koróna planety sahá až do výšky 20 000 km. Podrobné znalosti o složení atmosféry, jejích změnách a o dlouhodobějším klimatu byly získány díky několika sondám, které na povrchu přistály (např. Viking 1 a 2, Spirit, Opportunity atd.) anebo atmosféru zkoumaly z orbity. Měřením se zjistilo, že i na Marsu se projevuje skleníkový efekt, který planetu otepluje přibližně o 5 °C a zadržuje okolo 30 % tepelné energie. Výškově se atmosféra dělí na nižší (do 45 km), střední (do 110 km) a vyšší (nad 110 km). Oblačnost Na Marsu byla pozorována i oblačnost nejspíše tvořená krystalky oxidu uhličitého vznikajícími ve výšce zhruba patnáct kilometrů. Vyjma oblačnosti zde probíhají procesy napovídající, že i na Marsu se mění počasí. V atmosféře planety se také často vyskytují prachové bouře občas celoplanetárního charakteru nebo malé vzdušné prachové víry. Během bouří může vítr na povrchu planety dosahovat až rychlosti okolo 200 km/h, takže vynáší do atmosféry značné množství drobných prachových částic (obsahujících magnetit) o velikosti 0,1 mikrometru až 0,01 mm. Protože magnetit pohlcuje modré světlo lépe než červené, atmosféra se při pohledu z planety jeví žlutavá a při východu/západu Slunce červená. Tento proces je složitější než Rayleighův rozptyl, který způsobuje modrou barvu Země. Vítr vane průměrně rychlostí 35 až 50 km/hod., díky řidší atmosféře však nemá takovou sílu jako jeho obdoba na Zemi. Voda V současnosti se kvůli nízkému tlaku nemůže na povrchu Marsu voda vyskytovat v tekuté podobě – existuje buď ve formě ledu, nebo jako vodní pára, která vzniká sublimací při zvýšení teploty. Z pozorování se zdá téměř jisté, že po povrchu planety voda kdysi tekla. Je nyní spíše otázkou, kdy a jak dlouho se tam tekoucí voda nacházela a kam se poděla. Předpokládá se, že povrch Marsu byl zaplaven oceánem v období noachianu. Vlivem ochlazování planety v hesperianu povrchová voda zmrzla a zbytek zřejmě unikl do kosmického prostoru. Následné erozivní procesy část zmrzlého ledu potopily pod povrch Marsu. Vedle těchto zatím neprozkoumaných vodních zdrojů se na pólech nacházejí dvě polární čepičky, tvořené jak ledem vodním, tak suchým. Předpokládá se, že se voda vyskytuje i ve formě permafrostu, který by měl zasahovat až do oblastí kolem 60°. V roce 2007 NASA provedla odhad množství vody zachycené v jižní polární čepičce. Podle modelu by po roztátí veškerá voda zaplavila celý Mars do výšky 11 metrů. Díky novým podrobným snímkům byly na povrchu Marsu rozlišeny geomorfologické pozůstatky vodní činnosti v podobě říčních koryt, sedimentů, pozůstatky zaplavených oblastí či relikty po rychlém úniku vody z kryosféry Marsu vlivem vulkanické aktivity. Předpokládá se, že jeden takový obrovský únik vytvořil i údolí Valles Marineris, které vzniklo v dávné historii Marsu. Dalším příkladem může být Cerberus Fossae, u něhož se předpokládá stáří více než 5 miliónů let. Prolomení vyvrhlo vodu do oblasti Elysium Planitia, kde se rozlila do ledového moře viditelného dodnes. V září 2015 přišla NASA s důležitým objevem: údajně se na povrchu Marsu za příznivých podmínek občas vyskytuje tekutá velmi slaná voda. Magnetické pole a radiace Magnetické pole Marsu je slabé, proto chrání neporovnatelně méně než to zemské. Měření sondy Mars Global Surveyor přinesla důkazy, že krátce po vzniku planety měl Mars dynamičtější povrch, který se více podobal Zemi. Měření magnetometrem ukázalo magnetické pruhy, což svědčí o silnějším magnetickém dynamu, které pracovalo několik miliónů let po vzniku. Neznámá událost (možná dopad asteroidu) však toto pole narušila. Podle současných teorií stojí oslabení magnetického pole za "odfouknutím" marsovské atmosféry slunečním větrem. Ze zjištění vědců z amerického Úřadu pro letectví a vesmír (NASA), kteří analyzovali data ze sondy Mars Odyssey, vyplývá, že radiace na oběžné dráze Marsu je 2,5krát větší než na Mezinárodní vesmírné stanici a dosahuje tak limitů pro bezpečný pobyt. NASA považuje tento problém za zvládnutelný pomocí stínítek a systému varování před vyšším zářením od Slunce. Oběžná dráha Mars obíhá kolem Slunce ve vzdálenosti mezi 206 644 545 km (1,3815 AU) v periheliu a 249 228 730 km (1,666 AU) v afeliu. Jeden oběh kolem centrální hvězdy trvá 686,9601 pozemského dne. Kolem osy se otočí za dobu velmi podobnou délce pozemského dne – za 24 hodin 39 minut a 35,244 sekund (Země 23 hodin, 56 minut a 4,091 sekund). Úhlový sklon planetární osy 25,19° je srovnatelný se sklonem 23,44°, který má Země. Díky němu jsou zde roční období podobná těm na Zemi, jen téměř dvakrát tak dlouhá, neboť „marsovský rok“ činí 1,88 roku pozemského. Vzdálenost od Země se v průběhu oběžné doby mění v rozmezí mezi 56 milióny až 400 milióny kilometrů v pravidelném cyklu 17 let, kdy nastává nejpříznivější opozice planety pro pozorování a pro vysílání kosmických sond. Jelikož se Mars k Zemi někdy přibližuje a jindy se od ní vzdaluje, dochází ke změnám jeho hvězdné velikosti – pohyb mezi 1,6m až –2,8m, zdánlivý průměr 4" do 25". Proto je Mars v některých obdobích Mars čtvrtým nejjasnějším tělesem na obloze po Slunci, Měsíci a Venuši – a jindy září méně než Jupiter. V roce 2003 se Mars při velké opozici dostal k Zemi nejblíž, na 55,757 milionu kilometrů. Další opozice Země a Marsu nastala 7. listopadu 2005, kdy byl Mars při pozorování ze Země až 55° nad obzorem, další byla 29. ledna 2010, kdy měl Mars magnitudu −1,2. Další opozice byla 3. března 2012, kdy měl Mars magnitudu −1,1. Poslední Opozice proběhla 8. prosince 2002, další by se měly uskutečnit 16. ledna 2025, 19. února 2027 a 25. března 2029 Měsíce Okolo planety obíhají dvě přirozené družice – Phobos („strach“) a Deimos („hrůza“). Podle řecké mytologie byli Fobos a Deimos synové boha války Area, kteří ho jako vozatajové doprovázeli do válek. Protějškem řeckého Area byl římský Mars (mytologie). Oba měsíce objevil v roce 1877 Asaph Hall a pojmenoval je podle synů boha Marta. Je zajímavé, že existence měsíců byla v literatuře předpovězena dlouho před jejich objevením. Johannes Kepler usoudil, že pokud má Země jeden měsíc a Jupiter čtyři (v jeho době byly známy pouze Galileovy měsíce Jupitera), musí mít Mars kvůli harmonii kosmu měsíce dva. O dvou marsovských měsících psal i Jonathan Swift v knize Gulliverovy cesty (1726) či Voltaire v díle Micromégas (1752). Obě tělesa mají vázanou rotaci, neboli Marsu ukazují stále stejnou stranu. Chemickým složením a tvarem se velmi nápadně podobají tělesům tvořícím pás planetek mezi Marsem a Jupiterem, což vedlo k teorii, že se jedná o asteroidy, které Mars gravitací zachytil. Další teorie je impaktní (podobně jako dnes převládající teorie původu Měsíce). Předpokládá srážku velkého tělesa s Marsem, která horniny z povrchu obou těles vyvrhla na oběžnou dráhu Marsu, a tento materiál se postupně zformoval do měsíce Phobos. Pro definitivní zodpovězení této otázky bude nutné odebrat vzorky z povrchu těchto měsíců. Phobos obíhá planetu rychleji, než se ona sama otáčí, což jeho oběh zpomaluje a vzdálenost od Marsu snižuje. Odhaduje se, že za 50 000 000 let Phobos do planety narazí. Při pohledu z povrchu Marsu by Phobos měl úhlový průměr 12', zatímco Deimos asi 2'. Pozorování Nejstarší pozorování planety jsou známá již z období starověkých civilizací (Egypťané, Babylóňané a Řekové), kdy Mars sledovali pouhým okem. V první polovině 17. století využili astronomové první konstruované dalekohledy, díky nimž na povrchu planety rozeznali tmavé a světlé plochy, a proto usoudili, že Mars má polární čepičky. V roce 1877 se v mapách povrchu Marsu poprvé objevily nové útvary, tzv. kanály, u nichž si jejich objevitel Giovanni Schiaparelli nebyl jist, oč vlastně jde. Později se ukázalo, že jsou důsledkem optického klamu (pareidolie) způsobeného špatnými rozlišovacími schopnostmi dalekohledu a pohybem prachu po povrchu planety. Částečně vlivem špatného překladu italského slova „canale“, které kromě uměle vybudovaného kanálu označuje i přírodní „koryto“, vznikl mylný závěr, že dílo je umělého charakteru. Zpráva o tzv. kanálech se rychle roznesla, objev začala potvrzovat další pozorovací místa a vytvářet nepřeberné množství podrobných map neexistujících kanálů (spolu s nimi se rozšířila teorie o jejich umělém vzniku a civilizaci, která na vysychající planetě zaniká). Ve skutečnosti jsou kanály jen optický klam vzniklý na základě řetězce tmavých skvrn. Ač byla jejich existence po 50 letech pozorováním vyvrácena, část veřejnosti je stále měla za existující dílo. Až fotografie z kosmických sond toto přesvědčení vyvrátily jednou provždy. Při pozorování dalekohledem ze Země nelze na Marsu vidět žádné významné detaily povrchu vyjma polárních čepiček, a tak podrobné prozkoumání planety mohlo proběhnout až po návštěvě sond. Výzkum Mars se stal jednou z prvních planet zkoumaných hned od počátku vesmírného průzkumu. Americké, ruské, evropské a japonské sondy kolem této planety již obíhaly, dopadaly na její povrch, přistávaly tam a jezdily po ní, aby získaly data o jejím geologickém složení a vlastnostech povrchu, hledaly vodu či zkoumaly klima. 20. století První úspěšná mise byla americká – v roce 1964 Mariner 4. Následoval symbolický úspěch dvou sovětských sond Mars 2 a Mars 3 vypuštěných v roce 1971, které přistály na jeho povrchu, ale kontakt s nimi byl ztracen několik sekund po dosednutí. Důležitou událostí začátku 70. let 20. století se stalo navedení americké sondy Mariner 9 na oběžnou dráhu, odkud pořídila první kvalitní fotografie povrchu planety, jež umožnily rozpoznat základní morfologické jednotky. Následoval americký program Viking, který se skládal ze dvou orbitálních sond, přičemž každá obsahovala i povrchový modul. Oba povrchové moduly úspěšně přistály na povrchu v roce 1976 a po dobu 6 (Viking 1) respektive 3 (Viking 2) let prováděly pozorování. Přistávací moduly odvysílaly na Zemi také první barevnou fotografii povrchu Marsu a orbitální sekce pořídily detailní fotografie povrchu v takovém rozlišení, že jsou některé části používány dodnes. V roce 1988 byly vyslány dvě sovětské sondy Fobos 1 a 2, které měly studovat Mars a jeho dva měsíce. Bohužel se ale Fobos 1 odmlčel již na cestě k Marsu, zatímco Fobos 2 pořídil úspěšně fotografie Marsu i Phobosu, ale před vysláním dvou přistávacích modulů na povrch měsíce se porouchal. Po selhání sondy Mars Observer v roce 1992 se roku 1996 k Marsu dostala sonda Mars Global Surveyor, která úspěšně mapovala povrch planety až do roku 2006, kdy bylo po třetím prodloužení mise se sondou ztraceno spojení. Měsíc po vyslání sondy Surveyor k Marsu odletěla sonda Mars Pathfinder s úkolem vysadit na povrchu malé pojízdné vozítko, které by zkoumalo okolí přistávacího modulu v oblasti Ares Vallis. Tato mise byla pro NASA obrovským úspěchem, jelikož přinesla velkou řadu snímků z povrchu, jimž se dostalo obrovské publicity. Současnost V roce 2001 NASA vyslala úspěšně sondu Mars Odyssey, která je stále na orbitě planety. Pomocí gama spektrometru objevila známky vodíku ve svrchních metrech marsovského regolitu. Předpokládá se, že tento vodík je vázán ve vodním ledu, který se pod povrchem nachází. O dva roky později se v roce 2003 k planetě vydala evropská sonda Mars Express, která se skládala ze dvou částí, orbitálního modulu Mars Express a přistávacího s označením Beagle 2. Tato mise byla úspěšná jen částečně, jelikož přistávací modul z nezjištěných příčin selhal během přistávacího manévru a následně v únoru 2004 byl prohlášen za ztracený. Na začátku roku 2004 byl pomocí planetárního fourierovského spektrometru pracujícího s infračerveným světlem ohlášen nález metanu v atmosféře Marsu. V červnu 2006 Evropská vesmírná agentura vydala zprávu, že objevila polární záři. V roce 2003 se k Marsu vydala i dvě stejná vozítka NASA v rámci projektu Mars Exploration Rover – Spirit (MER-A) a Opportunity (MER-B). Obě úspěšně přistála na povrchu v lednu 2004 a začala zkoumat místa dopadu, pomocí mechanického ramena čistit vzorky a analyzovat je. Mezi největší objevy patří důkaz, že na Marsu kdysi skutečně byla tekutá voda v obou oblastech, kde sondy přistály. Vozítka měla hlavní misi naplánovanou na 90 dní, ale díky silnému větru a prachovým vírům, které solární panely vozítek čistí, pracovala mnohonásobně déle. Vozítko Spirit přestalo fungovat 22. března 2010 po ujetí 7,73 km namísto plánovaných 600 metrů. Jeho dvojče Opportunity pracovalo až do 10. června 2018. Znovu navázat spojení se nepodařilo, takže byla mise ukončena. Za tu dobu ujelo přes 45 km. Dne 12. srpna 2005 byla k Marsu vyslána další americká sonda – Mars Reconnaissance Orbiter, která se na oběžnou dráhu planety dostala 10. března 2006. Hlavním úkolem plánované dvouleté vědecké mise je zmapovat povrch Marsu a studovat počasí, aby se mohlo vybrat vhodné místo pro další sondy, které by měly na povrchu přistát. Sonda obsahuje telekomunikační zařízení s vyšší přenosovou rychlostí než všechny předchozí sondy dohromady. Dne 25. května 2008 na Mars úspěšně dorazila nepohyblivá americká sonda Phoenix, která byla na cestu vyslána 4. srpna 2007. Dosedla na povrch poblíž severní polární čepičky. Přistávací modul byl vybaven robotickou rukou schopnou odebírat vzorky až do vzdálenosti 2,5 metru a dostat se až metr pod marsovský povrch. Během svého života sonda objevila v místě přistání vodní led nehluboko pod povrchem. Roku 2011 se měla uskutečnit ruská mise Fobos-Grunt s cílem dopravit zpět na Zem vzorky z měsíce Phobos. Nosná raketa odstartovala 8. listopadu 2011. Po oddělení druhého stupně však nedošlo ke spuštění motoru, který měl sondu navést na dráhu k Marsu, sonda zůstala na oběžné dráze Země a nakonec zanikla v zemské atmosféře. Dne 26. listopadu 2011 proběhl start nosné rakety Atlas V541 se sondou Mars Science Laboratory známá pod jménem Curiosity. Jde o sofistikovanou pojízdnou laboratoř, která na Marsu dodnes (2023) hledá organické sloučeniny či stopy života. Sonda úspěšně přistála dne 6. srpna 2012. Velmi podobná sonda s roverem pod jménem Perseverance přistála na Marsu 18. února 2021 i s testovacím vrtulníčkem Ingenuity, který úspěšně provedl desítky letů. Perseverance má 1025 kg a je tak o 126 kg těžší a mírně větší než Curiosity. Na oběžnou dráhu byla v únoru 2021 navedena také sonda Spojených arabských emirátů Al Amal (Naděje) a Čínská Tianwen-1, která nese i přistávací modul s roverem. Budoucnost Na rok 2018 plánovala Evropská kosmická agentura s ruským Roskosmosem svoje první vozítko pod názvem ExoMars; které by se mělo dokázat prokopat až dva metry pod povrch, kde by hledalo organické molekuly. Start mise byl nejdříve odložen na rok 2022 a přistání na rok 2023, ovšem v start byl v roce 2022 odložen kvůli konci spolupráce ze strany Roskosmosu kvůli válce na Ukrajině. V roce 2004 vyhlásil americký prezident George W. Bush dlouhodobý plán Vision for Space Exploration, dle kterého se USA připravují vyslat na povrch Marsu pilotovanou loď a na jeho povrch vysadit člověka. Podobné plány má i Evropská kosmická agentura, která by chtěla dostat člověka na Mars někdy v 30. letech 21. století. O obdobných ambicích mluví také Rusko a soukromá vesmírná agentura SpaceX. Život na Marsu Současné poznání historie Marsu nasvědčuje, že po jeho vzniku se na povrchu nacházela hustá atmosféra a kapalná voda, která možná jako celoplanetární oceán pokrývala převážnou část severní polokoule. Dle současné teorie o vzniku života tím byla splněna základní podmínka, která mohla na povrchu vytvořit obyvatelnou zónu a umožnit tak vznik primitivního života. Na druhou stranu proti vzniku života hovoří fakt, že tyto příznivé podmínky trvaly pouze dočasně, v současnosti je téměř všechna voda na Marsu zmrzlá, a planeta se tak nachází mimo obyvatelnou zónu Slunce. Předpokládá se, že by pro případný vznik života musely být k dispozici jiné energetické zdroje než energie Slunce (např. vulkanismus). Slabá magnetosféra a extrémně tenká atmosféra, veliké výkyvy teplot, ukončení současné vulkanické činnosti a bombardování povrchu meteory nedávají v současnosti příliš mnoho nadějí, že by život (pokud se vyvinul) mohl přežít do dnešních dní, i když vědci na Zemi jsou neustále překvapování podmínkami, za kterých může život přežívat (radioaktivita, život v naprosté temnotě, život bez dýchatelného kyslíku atd.). V letech 2014–2015 probíhaly na Mezinárodní vesmírné stanici experimenty s antarktickými houbami rodu Cryomyces. Na vesmírné stanici byly po dobu 18 měsíců vystaveny stejné atmosféře i silnému ultrafialovému záření, s jakým by se setkaly na povrchu Marsu. Na konci testu přežilo 60 % všech houbových buněk a každá desátá byla schopna se množit a vytvářet nové kolonie. Pro potvrzení i vyvrácení teorie o životě na Marsu zatím chybějí jasné důkazy. Některé náznaky sice nasvědčují tomu, že na Marsu život skutečně byl, jako například struktury připomínající pozůstatky činnosti organismů v meteoritu ALH 84001. Na povrchu planety provedlo několik sond (např. Viking) experimenty, které měly objevit důkazy života, ale nepřinesly žádný důkaz potvrzující život na planetě nyní ani v minulosti. Pro nebezpečí zavlečení pozemského života na Mars jsou sondy určené pro přistání na Marsu důkladně sterilizovány (i když na začátku výzkumu nebyly všechny sondy sterilizovány příliš pečlivě). Na jasnou odpověď, jestli na planetě skutečně vznikl život, či zda se jedná pouze o vědeckou fikci, je potřeba počkat, dokud nebude pečlivě prostudována větší část povrchu planety. Kolonizace Lidská kolonizace Marsu je cílem mnoha spekulací i seriózních studií, které se objevují po celou dobu výzkumu této planety. Povrchové podmínky a snadná dostupnost vody dělají z Marsu jednu z nejlépe obyvatelných planet sluneční soustavy. Proto bude pravděpodobně dalším cílem lidské expanze. Dle nejnovějších záměrů by se měl člověk na Mars vypravit kolem roku 2030 a od této doby zde začít budovat stálou základnu. Mars vyžaduje méně energie na jednotku hmotnosti (delta-v) k jeho dosažení ze Země než kterákoli jiná planeta s výjimkou Venuše. S využitím Hohmannovy oběžné dráhy trvá let k Marsu v závislosti na druhu použitého pohonu přibližně 9 měsíců, během kterých bude posádka vystavena stavu beztíže. Doba letu by mohla být i mnohem kratší, k tomu by však bylo potřeba mnohem vyšší delta-v. Otevřenou otázkou zůstává, zda lidstvo bude odsouzeno na Marsu žít v uzavřených základnách, kde se bude uměle udržovat atmosféra, anebo zda se podaří povrch planety přeměnit v obyvatelný pomocí terraformace. Terraformace Terraformace Marsu je hypotetický soubor procesů, které by měly umožnit člověku život na povrchu Marsu bez nutnosti kvůli okolnímu prostředí používat ochranné prostředky. Jeho výsledkem by tak měl být vznik planety podobné Zemi. Proces, který by mohl teoreticky změnit celou planetu, by probíhal po desítky či stovky let od nejjednodušších organismů přes rostliny až po první živočichy. Jelikož je Mars rozdílný a má menší gravitaci, podmínky nebudou nikdy zcela shodné s těmi pozemskými. V současnosti se jedná spíše o sci-fi myšlenku, jelikož neexistuje žádná dostupná technologie, která by tuto přeměnu zvládla, i když se již občas objevují nápady, jak takovou změnu povrchu Marsu zrealizovat. Mars v kultuře Jméno planety Mars dostal jméno po římském bohu války, s nímž se tedy setkáváme v římské mytologii (viz Mars (mytologie)). V babylónské astronomii byla planeta – pravděpodobně kvůli rudé barvě – pojmenována po Nergalovi, božstvu ohně, války a ničení. Když Řekové spojili Nergala se svým bohem války Areem, pojmenovali planetu (Areos aster) neboli „hvězda Areova“. Římané, kteří svého boha války Marta ztotožnili s řeckým Areem, s ním spojovali i planetu a říkali jí „“ neboli „Hvězda Martova“, resp. „Mars“. Řekové označovali planetu také jako (Pyroeis), což přibližně znamená hořící. V hinduistické mytologii je Mars znám jako Mangala () a spojován s bohem války; v sanskrtu také jako Angaraka podle boha války, učitele okultních věd, jehož znameními byl kozoroh a štír. Staří Egypťané tuto planetu nazývali „Ḥr Dšr“ – „Rudý Hor“. Hebrejci jí naproti tomu říkali Ma'adim () – „ta, která se zardívá“; právě odsud pochází název jednoho z největších kaňonů Marsu – Ma'adim Vallis. Mars je al-Mirrikh () jak v arabštině, tak v perštině (), v turečtině se mu říká . Etymologie al-Mirrikh je zatím neobjasněná. Staří Peršané říkali Marsu Bahram () podle zoroastrijského boha osudu. Staří Turkové jej nazývali Sakit. Pro Číňany, Japonce, Korejce a Vietnamce planeta byla Ohnivou hvězdou (); tento název je založen na starém čínském systému pěti elementů. Symbolem Marsu je kolečko se šipkou směřující nahoru a ven, stylizované znázornění štítu a kopí. S těmi chodil do boje římský bůh Mars, který byl nejen bohem války, ale také patronem vojáků. Symbol se také užívá v biologii pro označení mužského pohlaví a v alchymii pro označení prvku železa, o němž se soudilo, že je díky charakteristicky červené barvě oxidu železitého ovládán Marsem.. ♂ označuje znak Unicode na pozici U+2642. Význam v astrologii Za vlády Chaldejců došlo v jižní Mezopotámii k významnému rozvoji astrologie a zavedení systému sedmi planet (k vládnoucímu páru Slunce a Měsíc přidali ještě planetu Merkur, Venuši, Mars, Jupiter a Saturn), kterým byly také přiřazeny příslušné božské principy; v případě Marsu babylónský bůh moru Nergal, k němuž byly později asociováni egyptský Hor, hindský Mangal, řecký Ares a římský bůh války Mars. Tradičním astrologickým sedmi planetám odpovídá sedm dnů v týdnu. Mars je spojen s úterým, z čehož také vychází pojmenování pro tento den v románských jazycích (např. ve španělštině martes, v italštině martedì a ve francouzštině mardi). Podle Pythagora sedm planetárních sfér kolem Země svým otáčením vyluzuje tzv. hudbu sfér – starší hudební stupnice proto byly sedmitónové. Marsu odpovídá číslo 5 a tón G. Mars ve zvěrokruhu vládne I. a VIII. nebeskému domu, tj. denní dům je pro něj Beran a noční Štír, povýšení pak zažívá v Kozorohu, pád v Raku a zničení ve Váhách a v Býku. Problémy tomuto systému přinesl objev trpasličí planety Pluto, v jejíž prospěch někteří moderní astrologové odebírají Marsu znamení Štíra. Konzervativní astrologové naproti tomu raději ponechávají Pluto bez domicilu. Původně představoval božský princip Marsu (muže) harmonický protiklad k Venuši (ženě) a tomu odpovídal i jeho tehdejší symbol ♁ (nyní jde o symbol Země), pozdějším zdůrazněním agresivních prvků však došlo k deformaci kříže do úhlopříčného šípu, tj. k přechodu do dnešního symbolu ♂. Astrologická povaha Marsu vychází z mytologie a je spojována se sebejistotou a prosazováním sama sebe, agresí, sexualitou, energií, silou, ambicemi a výbušností, tedy historicky chápanými samčími vlastnostmi. Tyto vlastnosti zároveň svědčí o duchu ovládaném nižšími potencemi (hmotou), což se odráželo i v již zmíněném původním symbolu ♁ (kříži hmoty nad kruhem ducha). Dle astrologů by se měl vliv Marsu uplatňovat v povoláních, jako jsou vojáci, chirurgové či sportovci. Francouzský psycholog a statistik Michel Gauquelin provedl v 60. letech 20. století velkou studii nazvanou „Mars Effect“, která dávala významnou korelaci mezi datem narození sportovních šampiónů a dominantním postavením Marsu. Test na jinak sestaveném vzorku šampiónů však přinesl negativní výsledek. Inteligentní Marťani Oblíbená představa, že Mars je obydlen inteligentními Marťany, se traduje od 19. století, kdy se naplno rozeběhlo mapování marsovských kanálů, které propagoval především italský astronom Giovanni Schiaparelli. V souvislosti s knihou Percivala Lowella o planetě, která postupně umírá, vysychá a chladne, jejíž prastará civilizace se proto snaží budovat síť zavlažovacích kanálů, se objevila lákavá myšlenka, že na Marsu existuje inteligentní život. Pozorování neexistujících kanálů na Marsu se mezi tehdejšími astronomy šířilo jako marsovská horečka a přinášelo stále podrobnější a přesnější mapy. V roce 1899 během průzkumu atmosférického rádiového šumu zachytil vynálezce Nikola Tesla opakující se signál, o němž později prohlásil, že by se mohlo jednat o radiovou komunikaci z jiné planety, pravděpodobně z Marsu. Teslově teorii se brzy dostalo podpory od Lorda Kelvina, který navštívil Spojené státy americké v roce 1902 a při této příležitosti údajně prohlásil, že Tesla zachytil Marťanské radiové vysílání určené pro Spojené státy. V roce 1901 vyšel článek v New York Times, podle nějž ředitel Harvard College Observatory Edward Charles Pickering obdržel telegram z Lowell Observatory v Arizoně ohledně možného pokusu zachycené komunikace Marsu se Zemí. Jak ale ukázaly kosmické sondy ve 20. století, na Marsu inteligentní život v současnosti není. Sci-fi Mars byl a je častým předmětem sci-fi příběhů, které ho v historii popisovaly jako živý svět inteligentních tvorů a v současnosti jako vyprahlou planetu, kterou se člověk snaží podmanit. Jeho magická rudá barva a chybná představa rozsáhlých kanálů na jeho povrchu inspirovala mnohé spisovatele, aby své příběhy zasadili do tohoto světa. Snad nejznámější knihou z rané historie sci-fi žánru je H. G. Wellsova kniha Válka světů z roku 1898, která popisuje invazi Marťanů z umírající planety na Zem a následnou válku s lidstvem. Kniha se stala hitem a dočkala se i rádiového vysílání 30. října 1938. Vysílání bylo natolik přesvědčivé, že mnozí posluchači, kteří si zapnuli rádio později, se domnívali, že se jedná o skutečnou událost, což vyústilo v paniku a chaos. Dalším slavným dílem je Marťanská kronika od amerického spisovatele Raye Bradburyho, která líčí zkázu marťanské civilizace nešťastnou náhodou způsobenou lidmi a neschopnost lidí se z této chyby poučit. V 60. letech 20. století o Marsu psali Edgar Rice Burroughs a Robert A. Heinlein. Mars se v literatuře vyskytoval již dříve před vznikem moderní sci-fi. Například spisovatel Jonathan Swift ve své knize Gulliverovy cesty v devatenácté kapitole popisuje dva měsíce Marsu, přibližně 150 let před tím, než byly skutečně objeveny astronomem Asaphem Hallem. Před vysláním sond Mariner a Viking, které přinesly první podrobné snímky o skutečném povrchu Marsu bez života, se většina knih zabývala tématem inteligentních Marťanů a jejich vztahy s lidmi. Když se ale ukázalo, že život na Marsu není a že možná ani nikdy nebyl, téma knih se změnilo. Začalo se zaobírat blízkou lidskou budoucností, ve které se lidstvo pokusí na Marsu přistát a vytvořit na něm trvalou základnu a následně ho osídlit. Ceněnou ságou o kolonizaci a boji za svobodu Marsu je Marťanská trilogie od Kima Stanleyho Robinsona. Snímky z Marsu ale nevyvrátily veškeré pochybnosti a některé paradoxně zájem sci-fi autorů ještě podpořily. Nejznámějším útvarem ze snímků sond Viking se stala tzv. Tvář na Marsu – hora, připomínající lidskou tvář, obrácenou do vesmíru (pozdější podrobné mapování ukázalo, že se jedná o přírodní útvar vzniklý zvětráváním). Tento a podobné výjevy na Marsu měly za následek to, že je Mars i po zmapování povrchu pro spisovatele vědeckofantastické literatury stále zajímavý. Dalším oblíbeným námětem se stal boj marťanské kolonie za nezávislost na Zemi, který se objevuje v dílech Grega Beara a nebo již zmiňovaného Kima Stanleyho Robinsona. Na stejném základě staví film Total Recall a televizní seriál Babylon 5. V nezávislé kolonii na Marsu se odehrává i děj tetralogie Pán modrého meče českého spisovatele Ondřeje Neffa. Odkazy Reference Literatura Externí odkazy Model planety Mars sestavený ze snímků sondy NASA Mars Reconnaissance Orbiter (MRO) Fotografie Marsu, velice obsáhlé Snímky Marsu na photojournal.jpl.nasa.gov Podrobné informace o objektech na povrchu Marsu Snímky povrchu ve vysokém rozlišení Mapa povrchu platy ve stylu map Google Stránky Mars Society Planety sluneční soustavy Terestrické planety


Velmi křehké vztahy 208: Ten schopnější


21. 8. 2008 Wolf of the Battlefield / Monster Madness Hra Commando ve své době drtila žebříčky popularity na všech platformách. Slávu započala hra na automatech, na Amize se dočkala věrné předělávky, ale vyskytla se prakticky i na všech osmibitech, NES, ZX Spectrum, ale dokonce i Atari 2600. Princip hry je jednoduchý - s panáčkem zběsile uhýbáte střelám a sami střílíte do všeho, co se hýbe. Na rok 1985 to stačilo, atmosféra skvělá, grafika dle systému také. Hra se dočkala milionu klonů, i když asi sama nebyla úplně první, archetyp střílečky z ptačí perspektivy jí ale už nikdo neodpáře. Čím se také podstatně lišila od tehdejší možné konkurence byla možnost střílet na všechny strany, tehdejší "Galaga like" střílečky umožňovaly pálit jen jedním směrem, obvykle nahoru nebo doleva. Já osobně jsem si nejvíce ulítával na klonu "Commando '87", známým též pod názvem Duet, který na mém Didaktiku Gama dokonce zvládal hru dvou hráčů najednou. Čas od té doby pokročil, ale myšlenka nezanikla a dočkali jsme se v principu mnoha nových typů zpracování klasického hitu. Nedávno jsem vzpomínal na Expendable, ale každý hráč jistě dokáže sypat z rukávu desítky dalších klonů. Recept na klon je jednoduchý. Vezměte Commando, dejte mu lepší grafiku a vydejte to. Není nutná žádná invence, instantní hratelnost je pokaždé prakticky stejná a není na tom co zkazit. Teda - o tom jsem byl donedávna přesvědčen, ale jak jsem zjistil, všechno má své meze. Relativně nedávno se na PSN objevily dvě velice podobné hry. Wolf of the Battlefield: Commando 3 a Monster Madness: Grave Danger. Liší se pouze v několika bodech. Commando 3 jde hrát ve třech lidech, Grave Danger až ve čtyřech. V Commandu3 se spíš střílí, v Grave Danger se spíš seká katanou. Commando 3 je více vojenské, Grave Danger je o zombících. Tím rozdíly končí a další popis se dá aplikovat na obě hry zároveň. Hra samotná je postavená na klasickém Commando principu - tedy vidíme svou postavičku (máme na výběr 3-4 postavy s decentně odlišnými schopnostmi) z nadhledu, pomocí levé analogové páčky chodíme a pomocí pravé páčky střílíme daným směrem. Tlačítka pak přepínají zbraně nebo aktivují speciální útoky. Ve hře se ocitáme v anonymním prostředí, kde se na nás hrnou hordy nepřátel s minimální výdrží, takže padají po stovkách. Problémem je příšerná grafika po technologické stránce (Grave Danger se dokonce chlubí Unreal 3 enginem, aniž by to bylo kdekoliv vidět), ale trpí zejména po stránce designové, protože nepřátelé nejsou nápadití, jsou nudní, špatně naanimovaní a suma sumárum je není zábava kydlit. Levely jsou úplně tupé, nenabízejí žádné tajné místa, v zásadě stačí držet páčku jedním směrem a sem tam zakvedlat, když se blíží těžší nepřátelé. Hra si pomáhá stylizací ála komixy, hemží se to v nich klišé hláškami a hrdinskými pózami, ale na rozdíl od jiných her to tady zkrátka nefunguje. Hra je navíc směšně krátká, na její dohrání není třeba více, než čtyř hodin (a to ještě přeháním). Bossové nejsou zajímaví, není radost je kydlit, nezískáváme tím nějaké extra bonusy, které by nás nadzvedly ze židle. Zvuková stránka věci je stejně odfláklá, jako grafická, hudba je nevýrazná (je tam vůbec nějaká hudba?). Pohled na televizi, kde se prohání spousta ne-antialiasovaných fleků je okořeněn o ingame animačky, které se tváří jako v enginu, ale jsou prohnané něj 1000 akým oldschool filtrem, který má navodit atmosféru retro, případně je obrazovka v sépiovém nádechu. Jestli má vypadat nějak hra, která je ke stažení zdarma a k pobavení ve volných chvilkách, případně ve společnosti přátel, tak takto by to vypadat nemělo. U těchto her bych se dokonce bál, že o přátele přijdu. Jaká byla motivace autorů? Peníze si určitě nevydělají (Monster Madness je zcela zdarma, Wolf of the Battlefield má ke stažení demo, které je rozhodně nepřesvědčivé) a slávu také ne. Uniká mi pointa. Obě hry zcela postrádají atmosféru a chuť řežbit. Palec dolů a nazdar. Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


text: Na výstavě Krištofa Kintery se děti bojí. A vědí proč 13. 3. 2012 8:00, aktualizováno Kabinet kuriozit a výtvarná samoobsluha v GHMP Recenze - „Ale... ale tys... s-s-slíbila, že p-p-půjdeme ven!" Kluk natahuje, zatímco se ho máma snaží neúspěšně přesvědčit, že se ještě alespoň sama na chvíli koukne dovnitř a pak společně odejdou. Dle pokladních nebyl první; děcka se prý na výstavě bojí. A vskutku, v prostorách knihovny ožívají všední předměty jako strašidla ze Smrtelného zla 2, viděli-li jste ten film. Hlavnímu hrdinovi, který řeší neshody s démonem, neposednou rukou a mrtvou přítelkyní, se v jisté chvíli vysmívá lampička či vycpaná hlava jelena. Trochu to připomíná náznaky oživlé individualizované přírody z obrazů Jaroslava Panušky, snad jen že v případě Kintery se jedná o přírodu druhou, lidskou. Logická otázka následuje: co asi oživlá lampička či nákupní taška udělá, když se namíchne? Zvláště když nadává jak dlaždič. Karel Srp to v úvodním textu v katalogu v souvislosti s pohybujícím se kbelíkem (a s Kinterovými „oživlými" či personifikovanými předměty obecně) vystihuje lapidárně: „I když si snad na něj po čase zvykneme, nelze ho úplně přijmout." Zmíněná dětská reakce tak přesně odpovídá světu Kinterovy tvořivosti, v němž je ostražitost přímo úměrná jeho nevypočitatelnosti. Výsledky analýzy Jsme-li u té nevypočitatelnosti... hovoří-li Kintera v souvislosti s názvem výstavy „Výsledky analýzy" o ironickém využití jazyku managementu, snad mnohem přesnější by bylo přichýlení se k matematicko-fyzikálnímu slovníku (i když ekonomie by taky seděla; výsledky ambiciózních analýz prožíváme právě teď). Kinterovy objekty jsou výsledky analýzy, rozkladné operace dělící svět na neredukovatelné části - které však při opětovné syntéze vykazují absurdní zbytek, jakkoli jsou jednotlivé propočty rovnice správně. V lyžácích se takto kymácí jakýsi tvor s ušima, kovové zábrany se vzpouzí jako jeleni v říji, ony nákupní tašky mluví, prckové bez tváře manicky mlátí hlavou o zeď, popřípadě nezastavitelně žvaní jako proročtí šílenci, kteří vidí budoucnost do stejné míry, jako hovoří nereflektovanou a de facto neustálenou řečí. Jsou to výčnělky přítomnosti, do jejíž rovnice nejdou zpětně zasadit coby nepředpokládaný zbytek analytické operace. Takové přebytky cosi velmi podstatného říkají o domnělé jasné a zřetelné čitelnosti a struktuře světa - i o schopnosti řeči a rigorózně analytického myšlení tento svět beze zbytku popsat a fixovat. Pokud bychom měli použít jiný příměr: Kinterovy oživlé objekty de facto reflektují rozkol v samotné řeči, vůči které umění v jistém ohledu revoltuje. V řeči, která svět přepisuje, perforuje (a performuje) do stejné míry, jako se snaží zachovat ideální fixní obraz, který popisuje. Obraz, který je nutně zpozdilou deformací. Kinterovy hýbající se objekty jsou skutečně jako živé - a tím pádem jim nelze než připsat jak jistou míru vědomí, tak i intencionality a touhy. Speciálně série Spotřebičů či Mluvičů jako by odpovídala na té nejbazálnější úrovni situaci, kdy užitkové předměty i řeč domněle slouží předem dané potřebě, ale ve výsledku jsou ohniskem potřeb dosud nepředpokládaných, ohniskem intencí, které si svůj subjekt či subjektivitu teprve hledají. Popřípadě jako Revolucionář mlátí hlavou do zdi v marné snaze něco (či spíše něco proti) říci nebo udělat. Ale to už zacházíme do přílišných detailů. Tento život se zdá být když ne stoprocentně platným, tak alespoň převládajícím principem Kinterových objektů. Tím výsledkem analýzy, jejímž ziskem jsou věcná Frankensteinova monstra. Kriticky se vyhrazují jak vůči světu, který je stvořil, ale který je do sebe principiálně nemůže a nechce zahrnout, tak i vůči intencím a idejím, který měly coby plán beze zbytku naplnit. A pochopitelně monstra, která mohou být i dobrotivá - však si vzpomeňte, kterak se Kintera procházel po Praze s „Tím" jako s domácím mazlíčkem. Kouzlo mnohosti Retrospektiva kladoucí akcent na autorovu současnější tvorbu prokazuje dnes již poměrně rozsáhlému Kinterovu dílu obrovskou službu právě tím, že jeho objekty do jisté míry vyvazuje z jejich konkrétních významových a mnohdy kritických osidel. V rámci konceptuální práce s galerií jako celkem jim dává prostor, v němž se prokazuje jejich životnost nad rámec specifického záměru. Tím nijak nechceme upírat jednotlivým exponátům jejich hodnotu, ale faktem je, že artefakty typu Doma vypěstovaný I či Hned tak nepojedem osamoceně vyznívají jako alegorické objekty, kdežto ve společnosti svých sourozenců si vynucují typ nazírání, jež o nich nutí mluvit (a obcházet je) nikoli jako umělecká stanoviska, ale jako individualizované věci. Druhé patro Městské knihovny se proměnilo v nefalšované univerzum kabinetu kuriozit, kde nashromážděné předměty, bizarnosti, monstra a oživlé fosilie, ale stejně tak vzorky svého druhu teprve rozjíveně čekají na své zařazení do tušeného či nárokovaného řádu slov a věcí, byť třebas jako odchylky a abnormality. Takový kabinet zdaleka není (a nebyl) ryze autonomním prostředím; představuje naopak epicentrum otřesů, které skrze tlakové vlny reformují a reformulují svět, ze kterého sám kabinet čerpá. Zdá se, že to odpovídá Kinterovu záměru; neopustit sféru umění jako specifickou platformu, kde lze podobné věci nacházet, skládat, organizovat a tvořit, ale zároveň je zpět vypouštět do světa: vystavovat obojí vzájemnému nárazu a sledovat, co to udělá. Ostatně vchod do galerijních prostor se proměnil ve vietnamskou samoobsluhu, kde si lze koupit polívku i cigarety. A soudě dle rozhovoru v katalogu, který vydává Arbor Vitae, odpovídá Kinterově záměru i naznačený způsob, jakým si vystavené objekty vynucují volné (leč ve výsledku neméně závazné) čtení navzdory autorovi. Jak jinak mluvit o všech těch kobercích, lampách či zábranách, ale i panácích či sochách než jako o svého druhu tělech, která se ohýbají, leží, spí, krvácí, rozkládají se, hroutí se, kroutí se, vztahují se k obloze nebo spočívají v klidu, leč namísto krve jim obíhá v těle elektřina? Taková personifikující individuace, lépe řečeno nemožnost se podobnému vztahu (namísto pouhého výkladu) a projekci vyhnout, je vlastně důsledným metodickým stanoviskem. Nepochybně takto odbíháme od dešifrování těchto děl, na které zde ostatně není místo; a stejně tak tímto postojem odbíháme od možnosti je „umělecky" klasifikovat a převádět na společného jmenovatele. Ani Mluviči už nejsou mluviči, ale parta kecajících prcků na pomezí individuality, Spotřebiče již nejsou spotřebiče, ale specifická fauna. Anekdota o tom, kterak jakási kolemjdoucí dostala z panáčka bušícího hlavou o zeď (Revoluce) záchvat, neb v něm viděla dítě, je vlastně úplně přesná. Vlastně by bylo kastrující a perverzní nejprve nevidět mrňouse, co mlátí hlavou o zeď, a začít rovnou hovořit o uměleckém díle, které něco zpochybňuje a bla bla bla. Nejprve věci a tvorové Naopak, cosi jako konkrétní interpretace se vlastně jeví až jako podmnožina postoje, kdy je třeba mrňouse či lampy nejprve fabulovat coby sebedestruktivní, zlomené či ležící. Číst je nikoli jako artefakty, šifry a poukazy, ale vztahovat se k nim jako k věcem či tvorům disponujícím vlastní, jakkoli neprůhlednou intencionalitou. Je mnohem plodnější a metodicky žádoucí hovořit o Kinterově pomníku sebevrahům pod Nuselským mostem třeba jako o zádumčivém svědkovi, který se melancholicky obrací k obloze i ke skokanům do prázdna, než rovnou destilovat význam pomíjející ve výsledku to, jak se daná věc chová. Toto neodmyslitelné a vlastně až strukturální „jako by" není pochopitelně cestou k jednoduše chápanému smyslu či k významu, který by bylo možné postihnout v rámci obrácené kauzality „myšlenka zakládá formu, a tedy z formy lze zpětně rekonstruovat počáteční myšlenku, jež z formy činí cosi jako šifru nebo překladač". Fabulace a vyprávění odpovídající času, jež Kinterovy věci coby živá individua získávají čas prožívaný, čas nepředvídaných událostí, naopak cosi jako smysl zakládají. Individuace těchto věcí ze společného světa a ve společném světě banalit vyžaduje fabuli jako vlastní bezpečnou platformu smyslu; jako platformu rozvíjení smyslu v čase v žánru narace. Smyslu, který do těchto věcí investujeme a který těmto věcem přikládáme, ale který k nim těžko mimo fabuli může přilnout. Stručně řečeno: kluk buší hlavou o zeď, protože k tomu má asi nějaký důvod. Lampy zlomeně leží na ulici, protože si zřejmě nemohly ani sednout, ani zůstat stát. Taková fabulace musí těmto objektům adekvátně odpovídat, o tom žádná; ale až v rámci této odpovědi či spíše tázání, proč to ony věci dělají, se můžeme následně ptát - slovy Kintery - jak významově zrcadlí svět, z jehož impulzů vzešly. To svým způsobem zakládá jistou nadčasovost Kinterových objektů, jinak vycházejících z každému známých zkušeností - aby se jim člověk dostal na dřeň, musí k nim zaujmout vztah a začít si vymýšlet. A to se dá dělat prakticky vzato donekonečna a mimo institucionální a ustálené teoretické rámce. Krištof Kintera: Výsledky analýzy. Kurátor Karel Srp. Městská knihovna, Mariánské náměstí 1, Praha 1. Výstava trvá do 13. května. autor: Ondřej Váša


Mezinárodní festival outdoorových filmů právě začal - Horydoly.cz - Outdoor Generation Mezinárodní festival outdoorových filmů se letos v Praze opět rozroste. Navštíví hned čtyři místa. Začne už 6. října v legendární hospodě U Vystřelenýho Oka a s přestávkami skončí 9. prosince slavnostním předáním cen vítězným filmařům ve velkém kinosálu Lucerny Praha. Pro letošní festival je vybráno 128 snímků z 27 zemí světa. Většina festivalových filmů bude uvedena pouze na jednom místě v Praze. Vyplatí se proto navštívit i více míst. Všechna festivalová místa v Praze jsou unikátní. Pojďme si nyní každé místo představit. 6.-8. října 12.-17. října a 7.-9. prosince 23.-30. října www.praha16.eu/Kulturni-stredisko-Radotin Festival zavítá do městské části Praha 16-Radotín již podruhé. Bohatou nabídku festivalových filmů bude možné zhlédnout v Kulturním středisku Radotín v domě U Koruny. Pořádají se tu koncerty, divadelní představení, cestopisné přednášky, komponované pořady, programy pro školy a školky šité na míru a další kulturní projekty. Probíhají zde i zájmové kurzy (pohybové, jazykové a další).


text: Dneska jsem tu s další recenzí, ale nejdříve bych Vám chtěla říct pár věcí. Tento týden se toho hodně událo, chystám další dvě recenze během tohoto víkendu nebo dalšího týdne a určitě se máte na co těšit! Spousta věcí se odehrálo i v mém životě a o tom Vám určitě taky napíšu, protože tady by to bylo asi na déle a tohle je přeci jen recenze. Značku makeup Revolution určitě znáte nebo jste o ní slyšely a tohle je můj oblíbený rozjasňující pudr od této značky. Minulá recenze byla o jejich srdíčkové tvářence, ve které jsem zmiňovala i tento výrobek. Co se týče obalu, jak můžete i samy vidět, není nijak zvlášť zdobený a rozhodně ne tak krásný jako právě u toho srdíčka. Má ale krásně řešený samotný pudr, ve kterém je vyryt vzor. S pudrem jsem neskutečně spokojená, je opravdu krásný a používám jej denně. Mám ho v odstínu Golden Lights, což opravdu souhlasí, protože jak se na tváři odráží je takový do zlata. Musím přiznat, že nejprve jsem si na něj nemohla vůbec zvyknout, přeci jen jsem nikdy líčení moc nedala. Ale opravdu jsem si jej zamilovala a moc ráda ho používám. Výdrž je skvělá, vydrží klidně i celý den a pořád jde na obličeji vidět, což je určitě velké plus. Musím podotknout, že ani nepráší a tomu jsem se malinko divila, jelikož je to u pudrů nezvyklé. Není absolutně nic, co bych mu vytkla. Vyrábí se ve třech odstínech, takže si na své přijdou určitě všichni. Manipulace s ním je jednoduchá - zvládnou ji i amatéři. Značka MUR je taková moje srdcovka, hrozně se mi líbí všechny jejich produkty, jenom je blbý, že doma nemám ani jeden. :D :D


SANQUIS - 2011/93 Multi-kulti Postupim SANQUIS č.93/2011, str. 43 Blízko Paříže stojí Versailles, blízko Londýna zase Windsor. Karel IV. jezdíval na Karlštejn. Reprezentativní rezidenci „stranou od hlavního města si vybudovali také pruští králové. V Postupimi, jen pár hodin jízdy koňmo na západ od Berlína. Berlín je zvláštní město. Postaven v ploché jezerní krajině, na píscích a močálech, chybí mu hlubší fundament. Na významu získal pozdě, až v 17. století, kdy se stal hlavním městem braniborsko-pruského státu. Teprve s průmyslovou revolucí přišel bouřlivý rozvoj. Poslední válka však Berlín takřka srovnala se zemí, vypálila do základů. Geografickou plochost proto z historických důvodů doplňuje plochost urbanistická a architektonická. Jako by se v Berlíně začínalo stále nanovo a nic tady nemělo dlouhého trvání. Určitá nezatíženost staršími dějinami však působí až osvobodivě. Cizinci se tady mohou cítit dobře, jako například krásná cirkusová artistka Marion z Wendersova kultovního filmu Nebe nad Berlínem: „V Berlíně. Jsem tady cizí a všechno je mi tak blízké...“ Otevřené rovinaté město není zatuchlé, vítr odvane emoce pryč, na rozdíl od pražského kotle plného neuróz. Za početnějšími ukázkami historické architektury se však musí návštěvník vydat za Berlín, do Postupimi. Alter Markt s klasicistním Nikolaikirche se víc než šedesát let po válce stále dostavuje Rozrůstající se Berlín postupně pohltil všechna města v blízkém okolí. Postupim odolala. Na to byla příliš velká, příliš významná, příliš prominentní. Když návštěvník přehlíží z vyhlídkové plošiny na Alter Markt velkou kopuli klasicistního kostela Nikolaikirche nebo zabloudí v zeleném bludišti v parku Sanssouci, je odlesk slávy rezidence mocného pruského panovníka Bedřicha Velkého (1712-1786) z rodu Hohenzollernů stále patrný. Vybojoval pro Prusko rozsáhlá území, na úkor Rakouska získal například bohaté Slezsko. Nebyl však tak jednostrannou osobností jako jeho militantní otec Bedřich Vilém I. Ovlivněn idejemi osvícenství, stýkal se Bedřich Velký s Voltairem, hrál na flétnu a obstojně komponoval, sám si dokonce naskicoval principiální návrh letního sídla Sanssouci, jehož styl se proto někdy označuje za „Bedřichovo rokoko. Areál svou kompozicí odráží předromantický ideál harmonie mezi člověkem a přírodou. Bedřichův esprit se ostatně vtiskl i do reprezentativního charakteru města, plného ozdobných soch a sloupů. Za války sice byla Postupim těžce bombardována a po ní dostavěna ve východoněmeckém komunistickém stylu – mezi historické stavby či jejich zbytky byly nasázeny paneláky. To občas vytváří bizarní, až surreálné kompozice, kdy třeba parafráze egyptského obelisku stojí před panelákem, za kterým se vypíná kopule s klasicistními sloupy a pozlacenou sochou na vrcholu, to celé na dohled vodárny v maurském stylu. Střet starých paláců a pavilonů s moderní hranatou zástavbou je někdy až brutální, ale o to víc vynikají na pozadí šedivých paneláků krásné proporce a zdobnost klasicistních staveb. Pár zachovalých či obnovených historických ulic a vilových čtvrtí ukazuje, jak byla Postupim bohatým a krásným městem, což se o Berlínu nikdy říct nedalo. Vlevo: Zbytky historických budov byly doplněny za časů NDR panelovou výstavbou Přehlídka evropské architektury Německá varianta jména města Potsdam je odvozena od původního západoslovanského jména lokality „Poztupimi“, které se překládá jako „pod duby“. Slované byli vytlačeni Germány ještě před koncem 1. tisíciletí. Po třicetileté válce se Postupim stává jakýmsi prototypem multikulturalismu. Braniborský kurfiřt Bedřich Vilém I. vydává v říjnu 1685 Postupimský edikt, kterým zaručil tisícům francouzských hugenotů bezpečnou imigraci do země a desetileté osvobození od placení daní. Náboženské svobody se také vztahovaly na pronásledované protestanty z Ruska, Holandska a Čech. Příliv nových lidí pozvedl ekonomiku a urychlil obnovu země po zničující třicetileté válce. Být tolerantní se tenkrát vyplatilo. Architektonické stopy po tehdejší multi-kulti přežily v Postupimi dodnes. Na konci Francouzské ulice, lemované nefrancouzsky škaredými paneláky, stojí Französische Kirche, zmenšená kopie římského Pantheonu. O kousek dál je náměstí Bassin s hřbitovem sovětských vojáků a hned za ním dvě ulice Höllandisches Viertel (Holandská čtvrť), kde domy mají červené cihlové štíty jako někde v Amsterodamu. Roubené dřevěné domky v ruské kolonii Alexandrowka zase vypadají, jako by přiletěly rovnou ze Sibiře. Postupimskou přehlídku evropské architektury uzavírá palác Cecilienhof, který si Hohenzollernové postavili během 1. světové války v anglickém tudorském stylu ve velkém anglickém parku. Cítil se tady Winston Churchill během Postupimské konference jako doma? Stalinova oáza komfortu V Postupimi a blízkém okolí se vařily dějiny nejen za vlády Hohenzollernů. Ve vile u nedalekého jezera Wannsee se 20. ledna 1942 konala pod vedením Reinharda Heydricha tajná konference nacistických pohlavárů, která rozhodla o takzvaném „konečném řešení“ židovské otázky. Výsledkem byly koncentráky a šest milionů zavražděných Židů. O tři roky později se v červnu 1945 v Postupimi setkali Stalin, Truman a Churchill, aby domluvili poválečné uspořádání světa. Postupim si vybrali, protože nebyla tolik zničená jako Berlín. Členka britské delegace Joan Brightová popsala Cecilienhof a rezidenční čtvrť s velkými vilami v blízkém okolí jako „oázu komfortu v poušti zmaru“. Podle britského historika Briana Laveryho dali Rusové (Postupim byla v jejich okupační zóně) obyvatelům půl hodiny na vystěhování, „takže na stolech zůstalo nedojedené jídlo a v pokojích odložené knihy i dětské hračky“. Domy prošly důkladnou prohlídkou, zda v nich nejsou nastražené pasti, a teprve potom mohli přicestovat významní hosté. Delegátům konference se dostalo upozornění, že oblast konference zbavili komárů, ale za hranicemi zóny potíže s komáry přetrvávají. Také se nedoporučovalo lovit ryby v okolních jezerech, protože tam doposud plavaly mrtvoly. Winstonovi Churchillovi se zdál v Postupimi v noci z 24. na 25. července znepokojivý sen: „Zdálo se mi, že můj život skončil. Viděl jsem – velmi živě – své mrtvé tělo pod bílým prostěradlem na stole v prázdné místnosti... Takhle možná vypadá konec.“ Ve skutečnosti žil Churchill ještě dalších dvacet roků a přechodně jen „vychladla“ jeho politická kariéra. Prohrál všeobecné volby, přičemž definitivní výsledky ohlásili jen den po onom snu – 26. července. Velký státník se pakoval z Postupimi domů. Sláva města neuhasla ani za studené války. Na Glienickém mostě, spojujícím Postupim se Západním Berlínem, si nepřátelské mocnosti vyměňovaly zadržené špiony, jako byl třeba Rudolf Abel, sestřelený americký letec Gary Powers nebo český špion Karel Koecher, který se infiltroval do CIA. Hraniční čára uprostřed mostu, kde k výměně agentů docházelo, je již dnes na tamním asfaltu sotva znatelná. Možná i díky svému multikulturálnímu založení z doby osvícenství zůstala Postupim místem, kde se spíš než věci rodily myšlenky a ovlivňovaly dějiny. První velká továrna na iluze na světě, filmová studia Babelsberg, vznikla v roce 1912 právě tady. Natočili zde takové klasické snímky jako Metropolis od Fritze Langa, nebo tu vznikl von Sternbergův Modrý anděl s Emilem Janningsem a Marlene Dietrich v hlavních rolích. Jako univerzitní město je Postupim plná studentů a sídlem významných vědeckých ústavů. Na kopci nad městem míří k nebi Einsteinova věž coby nádherný expresivní symbol světa idejí. Postavil ji v dvacátých letech architekt Erich Mendelsohn a sloužila k fyzikálním měřením, která měla potvrdit Einsteinovu teorii relativity. To se kvůli technologickým překážkám nezdařilo, prohra to však nebyla. Její geniální architekturu označil samotný Einstein za „organickou“, jiní pak za vyjádření mystiky Einsteinova vesmíru. Nic tak architektonicky progresivního v Postupimi a možná ani v celém Berlíně nenajdete.


Informace není transformace - 1. díl Řekněme, že si přejete být šťastní. Nebo výkonní, bohatí, úspěšní v práci, dosaďte si cokoliv. Nejspíš sáhnete po literatuře na příslušné téma a v naději na změnu přelouskáte všechny dostupné seberozvojové knihy. Co se stane? Autor: Aleš Vrána16.12.2020 Počet zobrazení: 272 Informace samy o sobě změnu nepřinesou. Pořád budete stejně frustrovaní, prokrastinující a korunu obracející, možná ještě o chlup zoufalejší – protože teď už si uvědomujete rozdíl mezi svými reálnými dovednostmi a svým potenciálem. Proč se nic nezměnilo? Se získanými informacemi je potřeba dál pracovat, převádět je do praxe. Lidé, kteří prošli transformací, tohle dokážou. Jak to dělají? A můžete k nim patřit i vy? Přestaňte si házet klacky pod nohy Informace se na nás dnes hrnou ze všech stran. Venku, v práci i doma. Stačí otevřít na chvíli internet a už hrozí přetížení. Náš mozek se ale umí bránit. V rámci zachování duševního zdraví umíte příval informací ignorovat. Tento mechanismus vám prospívá, jindy ale škodí. Pustíte-li se do knihy s touhou změnit se, signalizujete podvědomí, že má k přečteným informacím přistupovat jinak. Pořád si ale nevědomky stojíte v cestě – jako byste v sobě měli skartovačku, která všechno přečtené pošle do hlubin zapomnění, a vy nemáte šanci propracovat se se na úroveň výsledků. Koučink to umí změnit. Stejně jako jiné vzdělávací aktivity pracuje s informacemi, ale na rozdíl od nich jde dál: koučování má povahu transformace. Když zmizí balast, můžou přijít výsledky Před transformací tak nějak žijete. Když už se náhodou zamyslíte nad tím jak, uvědomíte si spoustu nevyřešených témat, vše, čeho jste nedosáhli, špatné zkušenosti včetně těch, kdy jste šli za vlastním cílem, ale nevyšlo to. Narazíte na svá limitující přesvědčení, která volají: stůj, dál nechoď, protože jinak to zase špatně dopadne... A to je důvod, proč si ze studia knihy nemůžete mnoho odnést a tedy ani mnoho změnit. Po transformaci naopak zpracováváte informace zcela jiným způsobem, mnohem efektivněji. Přečtete si myšlenku v knize a okamžitě ji začnete uplatňovat v praxi. Nic vám nebrání přenastavit svůj mindset a jít za výsledky... Každý může projít transformací a měnit svůj život s knihami i bez, takže i vy! Existuje řada definic transformace. Já jsem si vytvořil vlastní. Vnímám transformaci jako hlubokou změnu nastavení člověka, jeho postojů, přesvědčení, mindsetu, povahových rysů, psychiky, které je v souladu s jeho životní vizí, záměrem, hodnotami, cíli. Toto nastavení se promítá do všech oblastí života, jako je rodina, kariéra, vztahy, koníčky. Co se týče schopnosti utvářet vlastní život před transformaci a po ní, je to jako nebe a dudy. Na další informace o transformaci se můžete těšit ve druhé části článku. 6 kariérních výhod v profesi kouče Pojďme si ukázat kariérní výhody koučovací praxe. Jako kouči si užíváme některých benefitů, které jsou v naší profesi jedinečné. Informace není transformace - 2. díl Koučování je ve své podstatě transformativní diskuze, jejímž cílem je přerod. Stanete se člověkem, který má výsledky a dokáže se efektivně rozvíjet. Je to cesta od jak to mám udělat k já to dělám.


text: #15: "Převratné" změny České pošty; Soutěž Muž (k)roku | Youradio Talk #15: "Převratné" změny České pošty; Soutěž Muž (k)roku #15: "Převratné" změny České pošty; Soutěž... Satirické zpravodajství Rádio RePublika vám přináší informace, které se nikde jinde nedozvíte. Například to, že Česká pošta plánuje propustit dvě třetiny doručovatelů. Změnou tak podle ní bude doručovat pouze jednou týdně. Redakce Rádia RePublika proto žádá upřesnění těchto "změn". Dále pak vysílání prozradí, kdo vyhrál soutěž Muž (k)roku. V pořadu "Minuta s" bude hostem místopředsedkyně ODS Alexandra Udženija.


text: Turbina je český film z roku 1941 natočený režisérem Otakarem Vávrou podle předlohy Karla Matěje Čapka-Choda. Hlavní ženskou roli ztvárnila Lída Baarová, císařského radu Ullika František Smolík. Děj filmu se odehrává v 19. století, kdy rodina císařského rady Ullika zažívá přerod od tradičních společenských hodnot k novým, kterým nerozumí, ale s nimiž se musí vyrovnat. Tvůrčí štáb Československý státní film uvádí film vyrobeny v r. 1941 "Turbina" Podle stejnojmenného románu K. M. Čapka-Choda Kamera: Václav Hanuš Hudba: Jiří Srnka Režie: Otakar Vávra Herecké obsazení TExterní odkazy České dramatické filmy Filmy z roku 1941 Československé černobílé filmy Filmy Otakara Vávry Filmy natočené podle knižní předlohy


16. 4. 2010 You have earned a Trophy 10 komentářů: - Drokk16. dubna 2010 10:37 Pekne. Ted uz chyby jen motorka a upilovana brokovnice :)OdpovědětVymazat - Drokk16. dubna 2010 10:38 a sakra > "chybí" :úOdpovědětVymazat - Barney16. dubna 2010 10:58 n1!OdpovědětVymazat Na ja, jak hraju Lost and Damned, tak ta brokovka s motorkou je pomalu nutnost ;).OdpovědětVymazat - Anonymní16. dubna 2010 14:36 Dve takovy rozdilny tetovani pod sebou? Ja ti nevim. Resp. vim, ale nic nerikam ;-). Jen se zeptam proc ne treba nekam na nohu nebo ja nevim? Proc takhle?OdpovědětVymazat Přemejšlel jsem o tom asi rok. Různý - no tak je to ze dvou her. Na ruku - je to velká plocha, která je snadno viditelná. Šlo jenom o konkrétní motiv a nakonec vyhrál DAO. Ale můžu tě uklidnit, nebudu-li v plavkách, ani si toho nevšimneš ;).OdpovědětVymazat - Anonymní16. dubna 2010 19:52 Samiel says:OdpovědětVymazat Dave v plavkach :) Nektere veci by mely zustat navzdy zahalene (rouskou tajemstvi) ;D Amaterasu měla být chycená uvnitř symbolu. A další videoherní tetování (která nepochybně přijdou) by se pak mohla jakože lepit na sebe. Vytvářet si takovou jednolitou videoherní mozaiku, to by bylo super.OdpovědětVymazat - Anonymní17. dubna 2010 17:59 Já vím, že bych se měl dívat jinam, ale... ty máš fakt mokrou bradavku? :)))OdpovědětVymazat 13_11: To bych pak měl Dragon Age přes celej bicák a to by nebylo ono. Zatím to nechci propojovat, ale v budoucnu mi asi nic nezbyde. Mám ještě cca 3 motivy, DM, MGS, Amiga ;).OdpovědětVymazat Anonym: Koukej jinam! ;) Ale asi jsem se při mytí kérky pocákal ;).


text: Rádi byste darovali něco nějakému člověku nebo se zabýváte (z dalších důvodů) darovací smlouvou? Jste si vědomi, čeho se tato listina týká, jaké musí splňovat náležitosti k tomu, aby platila? Podívejme se na ni detailněji. Co je darovací smlouva Darovací smlouva je jistinou, na jejímž podkladě dárce zanechává nějakou věc obdarované osobě. Může se jednat i o slib (závazek). Hlavní podmínkou darovací smlouvy je závazek nebo bezúplatný převod. Je – li darovaným předmětem nemovitost, její převedení obdarovanému dosahuje platnosti tehdy, kdy je vložena do katastru nemovitostí. U nemovitostí je darovací smlouva v písemné podobě. Ovšem je tomu i tak u věcí movitých a to za situace, kdy se při darování věc nepřevezme. Darovací smlouvu upravuje Občanský zákoník § 628 a je možné k ní doplnit všelijaké podmínky – smlouva se stává platnou jen tehdy, pokud obdarovaná osoba stanovené podmínky vyplní. Jedná se o věcné břímě (dar s věcným břemenem) – obdarovaná osoba je svolná něco vykonávat, trpět nebo tolerovat (nemovitost je darována s tím, že dárce bude i nadále v domě bydlet apod.) Jestli má být vyplnění až po úmrtí dárce dle darovací smlouvy, smlouva se stává neplatnou. Co musí obsahovat darovací smlouva Aby darovací smlouva platila, musí být dostáno všech jejích patřičností daných legislativou. Ve smlouvě musí být jasně uvedena osoba, která daruje (dárce) a osoba obdarovaná. V mezích těchto údajů je uvedeno jméno, příjmení, rodné číslo a trvalé bydliště. Podstatné je přirozeně totálně precizně a nenahraditelně vymezit darovanou věc. Ze smlouvy o darování musí být i očividná nezávislá vůle dárce a také to, že osoba obdarovaná je svolná se daru ujmout. Smlouva dále zahrnuje datum podepsání darovací listiny – čin 2 stran (podpis obou účastníků). Náleží – li darovací smlouva j nemovitosti, je potřeba ověřit podpisy u notáře (postačí u 1 kopie smlouvy). Pokud chcete darovací listinu napsat, ale nejste si jisti jak to provést, lze si na internetu najít a stáhnout všelijaké příklady podob těchto darovacích smluv. Buďte ale opatrní a volte z prověřených a důvěryhodných pramenů (opravdu vzor smlouvy obstojný před soudem a právníky). Pokud si chcete být jisti nebo máte nějaké své zvláštnosti, které byste rádi vepsali do darovací smlouvy v souladu s legislativou, obraťte se na právnickou pomoc. Ceny za jejich služby se odlišují. Všeobecně napsání darovací smlouvy není obtížný právní akt, tzn., že by vám to nemělo zruinovat rozpočet. Co byste ještě měli vědět o darování ěkdo někomu něco postoupí bezúplatně v podobě prezentu. Pojem darování (dle právnické terminologie) je upraveno v občanském zákoníku. Prezent může mít podobu věci, slibu něčeho nebo práva. Je ve formě darovací smlouvy, a aby došlo k naplnění právních patřičností, je požadována nezávislá a skutečná vůle dárce k obdarování a k bezvýhradnému přijetí obdarované osoby. Osoba obdarovaná má ovšem právo k odmítnutí daru a jeho navrácení (i proti dárcově vůli). Donátor je oprávněn vyžadovat navrácení daru, jestli se obdarovaný k němu nebo k členům nejbližším jeho rodiny chová nepatřičně (tento prohřešek je souzen samostatně případ od případu). Anulace daru je možná i z důvodů nezpůsobenému uvržení donátora do nesnází, kdy nemá nutnou obživu sebe nebo osob jemu blízkých (vyživovací povinnost danou zákonem). Je na uvážení soudu, zda opravdu dojde k vrácení daru. Darovací daň Darování se váže na darovací daň, která se od ledna 2014 upravila. V současnosti náleží zdanění darů pod daň ze mzdy a je nákladná. Do minulého roku se hradila daň z ceny daru dle zóny zdanění (od 7% do 40%). Když se jednalo o věci movité a finance, dar mohl být od daně ušetřen. V dnešní době je taxa společná – fyzické osoby 15%, právnické osoby 19%. Protože darovací daň je v současnosti daní ze mzdy je potřeba, dle toho daň i připouštět. Není nutné předkládat daňové doznání do 1 měsíce od obdržení daru (bylo tomu do konce r. 2014), ale pouze postačí předložit ho do 1.4. nadcházejícího roku. Jisté kolektivy jsou ovšem nadále od závazku daně darovací ušetřeni – příbuzné osoby v přímě linii a manželé, příbuzné osoby v boční linii (synovci, sourozenci, tety, strýcové, neteře, manželé dětí, manželé rodičů, rodiče manžela, děti manželé) + jedinci, kteří mají s donátorem domácnost dohromady delší dobu než 1 rok. Darování x dědictví Jestli chcete něco odkázat ve svém dědictví příbuzným v přímé linii (ušetřeni od daně darovací) promyslete si, zda nebude lepší všechny náležitosti zařídit ještě za života – vaši ostatní příbuzní a potomci uspoří. Bezplatná je také (pro přímou linii příbuzných) daň dědická, avšak je nutno pamatovat na to, že dědictví se váže i s jinými poplatky (např. notář). Proces darování je tedy lacinější než řešení otázky dědictví. Chcete – li něco zanechat svým přátelům a kamarádům, mnohem více se kapitálově vyplatí přenechat jim to ve formě pozůstalosti. sdílejte článek Přečtěte si i další články Porovnávejte nabídky půjček, ušetříte velké částky peněz na úrocích Bezúročné nebankovní půjčky ihned Srovnání nejvýhodnějších půjček Do vzduchu jedině s kvalitním pojištěním pilota. Ještě ho nemáte? Flexi pojištění od Pojišťovny České spořitelny Jak vydělávat na Forexu - směně cizích měn Půjčka od soukromé osoby ihned bez podvodu Nejnovější články Na založení společnosti nemusíte být sami, i když si ji chcete založit svépomocí Pojištění odpovědnosti zaměstnanců je vhodné pro všechny generace Jak získat hypotéku na mateřské nebo rodičovské dovolené? Velký pomocník jménem identity manager aneb Mějte konečně přehled o přístupech zaměstnanců Půjčka Zonky Srovnání nejvýhodnějších půjček Pronikněte do tajů e-mailingu a podmaňte si jeden z nejsilnějších marketingových nástrojů! Jak získat zaměstnance z Filipín Jak výhodně koupit ready made společnost? Kdo je připraven, není překvapen a může z toho těžit! sponzorované odkazy Oblíbené články Půjčka od soukromé osoby ihned bez podvodu Půjčka do výplaty každému 5 000 Kč rychle Jak získat půjčku při záznamu v registrech dlužníků Co musí obsahovat darovací smlouva Jak výhodné je sloučení půjček? Konsolidace půjček kalkulačka to spočítá Nebankovní půjčky 10000 ihned na účet Půjčka bez nahlížení do registru - novinka Jet Money Smart půjčka - tabulka splátek Tesco půjčka bez doložení příjmu Půjčka bez doložení příjmu další články Www tipy Máte finance na stavbu nebo rekonstrukci, ale chybí vám nářadí a technika? Využijte pronájem stavební techniky od Boels! Potřebujete pomoc s výběrem půjčky? Zkuste magazín Goldmag.cz, který vám přináší informace z oblasti osobních financí. Tip na spolehlivý účetní program Money S3 vhodný pro drobné živnostníky i menší firmy. eWay-CRM je profesionální CRM systém, jenž vám zefektivní projektové řízení. Neváhejte a vyzkoušejte zdarma!


WWW: www.motorsledgecb.cz


text: Vladimír Váňa (15. února 1932 – 25. března 2000) byl český esperantista. Dílo Vynikající je jeho překlad J. Otčenáška: Romeo, Julia Kaj Tenebro (Romeo, Julie a tma) Jaroslav Hašek – Povídky, Osudy dobrého vojáka Švejka Jiří Haussmann – Danoj en Praha''' (Dánové v Praze) Karel Poláček – Joakimo kaj la parencaro (Jáchym a příbuzenstvo); La kompensa komerco I'' (Kompenzační obchod) Čeští esperantisté Čeští překladatelé Narození v roce 1932 Úmrtí v roce 2000 Muži