21. 7. 2009 Počítačové hry pro postižené děti Zamyslel jsem se. Kolik her pro postižené děti existuje? Jaké jsou možnosti? V hlavě mi prolétlo několik vzpomínek na extrémy, jako slepý mladík hrající Tekkena na nadprůměrné úrovni a podobně. Dále pak vím o existenci počítačů ovládaných hlasem nebo pouhým okem, kde mrkání zastupuje klikání. A pak vím, že existuje série "accessibility games", které jsou přizpůsobené pro špatně vidoucí. Suma sumárum jsem došel na první nástřel k tomu, že takové hry podle mne neexistují. Takže jsem se pustil do Googlu a výsledky jsem byl celkem překvapen. Existují instituce, kde při práci s postiženými dětmi používají specializované zařízení i software. Tady nastává hned první problém - cena. Většina zařízení (jako třeba monitor pro slepé, ovládání hlasem či okem) je dost drahých pro obyčejné lidi, takže se používá jen ve specializovaných institucích. Pro domácí použití existuje jenom zlomek softwaru (a hardwaru). Přitom je to takový problém? Určitě je nutné rozdělit postižený na několik kategorií a určit si, pro které jsme schopni v 1000 domácích podmínkách vytvořit prostředí, které by vedlo k rozvoji "počítačové inteligence" u dětí, které budou v budoucnosti na počítači více či méně závislé. V mém případě tedy hovoříme o dítěti, které má trochu omezené motorické možnosti rukou (dolní polovinu těla neřešíme, neboť Wii a podobně nepřipadá v úvahu obecně), ovšem jednotlivé smysly, jakož i funkce mozku je v pořádku. Takže řešíme vztah v rovnici počítač - výstup - hráč - vstup - počítač. Výstup z počítače můžeme ponechat standardní - grafika a zvuky. Vstup je ale první problém. Jaké existuje ovládání, které umožňuje základní interaktivitu, ale přitom je jednoduchý na mechanickou obsluhu? Napadl mne obyčejný joystick. Přišroubovat ho na desku, tu položit dítěti na klín a pak už jen sledovat, jak moc dobře to jde. Nemusí jít o nic drahého, pro nejjednodušší pohyb by byl ideální nějaký analogový joystick, patřičně vykvedlaný - měkký, aby s ním šlo hrát i pomocí lehkého pohybu. Druhou věcí, která mne napadla, je samozřejmě myš, ale ještě lépe trackball. Obě zařízení se perfektně hodí na série her, které dokážou procvičit koordinaci ruka - oko ještě lépe, než joystick, ale jde o zařízení také náročnější na ovládání. Takže zbývá vymyslet nějaké hry, že ano. V případě joysticku mi přijde ideální nějak zpracovat Pac-Mana tak, aby neobsahoval nepřátele. Hráč by měl jenom za úkol vysbírat kuličky v bludišti a hlavní by tedy bylo pouze zatáčení v uličkách. Pro případ myši či trackballu mne napadly nějaké omalovánky - najel by kurzorem na plochu a stisklo by se tlačítko. Plocha by se sama vybarvila výchozí barvou. Určitým upgradem by pak mohl být i manuální výběr barvy nebo třeba "slepá omalovánka" - bez černých kontur, naslepo by se klikalo a obrázek by se postupně odkrýval. Nevýhodou je relativní komplikovanost ovládání - pomocí joysticku u Pac-Mana si vystačíme doslova se čtyřmi směry, bez jakéhokoliv tlačítka. Možná bych dokázal vymyslet i další hry, napadlo mne převzít princip z Wii Play kolekce - "Hledání Miiček", který by šel také velice jednoduše zpracovat. Dále je zde hromada inspirace starými hrami z osmibitů ála Atari 2600, které jsou mnohdy velice primitivní a vyřazením elementu obtížnosti by se z mnoha her daly udělat vhodné produkty pro postižené. Dále také pomáhá simplifikovaná grafika, vhodná k jednoduchému předělání byť třeba do Flashe. Jenže... Nejsem psycholog. Těžko budu tvrdit, že moje koncepty a ideje jsou kompatibilní s psychologickým nebo zdravotnickým pohledem na věc. Takže bych rád touto cestou požádal všechny čtenáře, jestli by mi nemohli doporučit někoho, s kým bych mohl spojit síly a stvořit nějaké koncepty, které pak nějak zpracovat. Pište mi do komentářů nějaké kontakty nebo doporučení, byla by škoda to nechat zaniknout. Díky. 9 komentářů: mimochodem, v jakem stavu pouzitelnosti jsou dnes ovladace na bazi myslenek? par z nich jsem videl ve volnem prodeji, ale nezkousel. Je to vubec pouzitelne? Protoze podle me, pokud si na toto zvykne fyzicky postizene dite (ktere proste joypad do tlapek nechytne), pujde mu to lepe nez nam (protoze uz holt mame svoje navyky)OdpovědětVymazat Biofeedback mne také napadl, ale podle posledních z 1000 práv je to naprosto v plenkách pro "seriózní" použití. Byl jsem před patnácti lety na předváděčce, je to rozhodně skvělá technologie, ale na ovládání kompu to nestačí - de facto dokážeš myšlenkou (a to až po kalibraci a hodinách testování) ovládat několik virtuálních tlačítek. Ale díky ruchům je to pro nějaké přesnější sekvence naprosto nepoužitelné - v dané cenové relaci. Proto jsem to předem zavrhnul a orientuji se na úpravu existujících prvků.OdpovědětVymazat Hm.. Rybka? Clovek znalej jak pocitacovy technologie, tak psychologie. Na dotvoreni konceptu me nenapada lepsi kombinace.OdpovědětVymazat Jejich realizace je vec druha, ale tam by treba nebylo uplne blby kontakovat ucitele programovani at to zada studentum jako rocnikovou praci. jo, Mr.Wáwra má pravdu. z tohodle by se dala udělat i diplomka u nás na VŠFS (na Bc.). Pokud bys chtěl ohledně 1000 toho někoho kontaktovat u nás, obrať se přímo na vedoucího katedry informatiky Doc. Čepka (http://kti.mff.cuni.cz/~cepek/), je to super člověk a je s ním řeč. Podle mě by pár lidí o vytvoření takový věci jako diplomky pro Bc. mělo zájem.OdpovědětVymazat - Anonymní28. července 2009 20:46 Hmm. Kolega ma tiez dceru na vozicku takze s necim podobnym som uz stretol. V prvom rade zalezi na stupni postihnutia, ak nemoze ani pohnut rukami, tak to je vazny problem. Kolegova dcera s obmedzenou pohyblivostou ruk preferovala dotykovu plochu notebooku pred mysou, s ktorou mala naozaj problem. Je vsak podstatne starsia.OdpovědětVymazat Takze sa problemo deli asi na dve veci: Aky software pre dvojrocneho chlapca? Detskych hier je kopa, zvolil by som nieco nenarocne, kde nie je limitovany casom ani inym typom stresu. Nakoniec to nemusi byt ani hra, ako spominas Omalovaniek su na nete tony, kde staci ukazovat len plochy a vyfarbuju sa same. Ide hlavne o interaktivitu. Dokonca moze sa aj vzdelavat - napriklad rozoznavat farby, tvary a podobne, Vacsinou v anglicitne, takze bude potrebovat pomoc, ale pre dvojrocneho chlapca by to nemal byt problem. Aky hardware ? Vyskusat ten notebook s dotykovou ploskou a napriklad cisto detsku hru, kde musi sledovat kurzorom mysku, ktora uteka (neviem vsak ako sa to vola - avsak tusim do spada do Toddler game - ak teda netaram) Ak to zabere skusit tablet - tablety su pomerne lacne, pichnu sa do USB a uz to facha a v podstate to nahradza mys. Potom sa mozu vyskusat dotykovy displej - vyssi level tabletu, momentalne dost drahe. Ale dotykove displeje su aj na NDS, na Iphone a podobne. Dalej ma napada ovladanie hlasom. Ovladanie naklonom = zase telefony (v podstate vsetky hry na Iphone). Ovladanie mysou je pre cloveka neprirodzene, vzdy ukazoval prstom, potom tu su zanety sliach pri dlhodolm pouzivani mysi a dokonca sa mi zda, ze Xerox (ktory mal patent na mys od manika zo Stanfordu a neskor apple) sa znazil vyrobit mys/pero, ktory vsak skoncil v slepej ulicke, ale vzisiel z toho tablet. (ale presnu story si napamatam, len tak matne co som cital) Takze by sa nemuselo designovat nova hra, skor si myslim, ze ide o to najst spravny ovladac. Nejake priklady toddler game: http://www.educational-freeware.com/category-Toddlers.aspx http://familyinternet.about.com/od/websitesforkids/tp/gamesfortoddlers.htm http://pc.gamezone.com/gzreviews/r22171.htm Asi pred polrokom so vyhodil plne CD nastahovanych hier pre 2 az -4 rocnych pre mojho syna, ktory sedel za PC sme tam od dvoch rokov. Ako priklad, aby to nevzdavali je tu homemade zariadenie, ktor 1000 e a hra hru, dost narocnu na koordinaciu doporucejem vzhliadnut. http://www.youtube.com/watch?v=-y0-0f_bZ6w (thanx to bludr for link!) Hlavne nestracat nadej, obracat cez organizacie pracujuce s postihutymi, hlavne zahranicnynmi (nic proti tuzemskych, ale na hranie na na zapade pozeraju uplne inac) a hlavne by sa mal ucit jazyky, samozrejme neskor, predsa len pocitacom vladne Inglish. Dave skus sa obratit aj na digipen. Dolezite je teda vediet ten stupen obmedzenia, daj vediet, ako napriklad pracuje s tou dotykovou plocho notasu, wii ovladacom, ale vobec, potom mozme pokracovat. Zaujalo ma to. Dufam ze si najdem cas, nieco vyhrabem a budem moct pomoct. Ak bude este nieco treba daj vediet. Drzim palce. Rohstola Díky moc za pomoc, sepisuji maily a uvidíme, co z toho vzejde. Ve finální fázi by to chtělo sehnat podporu a grant ministerstva zdravotnictví nebo školství, udělat tomu web, kde budou ty gamesy zdarma ke stažení a seznamy podporovaných ovladačů.OdpovědětVymazat - Anonymní29. července 2009 21:05 Přečetl jsem a paráda. Dělám menší hry, kdyby se podařilo spustit nějaký web s takovými hramy ( zkušenosti samozřejmě mám ), klidně nějakou freehru bych rozhodně vytvořil a myslím, že by se dala vyhlásit i soutěž pro vývojáře u nás. Několik her by se sešlo určitě ;o) Ta motivace by byla jistě i pro všechny větší. Když se něco hne, tak informuj ;oDOdpovědětVymazat Tak tady mám vyjádření od Rybky.OdpovědětVymazat Zdravím, vaše snaha je chvályhodná, nicméně s tímto vám nepomůžu, klinikou se nezabývám. Pokud vám mohu poradit, stanovte si cíl (CO to vlastně chcete rozvíjet - vozíčkáři jako hráči nebývají až tak omezovaní při hraní) a podívejte se na freewarovky. Ty můžete nabídnout k hraní handicapovanému dítěti a uvidíte, zda bude naplňovat vaše cíle. Osobně si myslím, že tělěsně postižení nebudou hrát až tak jiné věci od normální populace, to je spíš u mentálně handicapovaných a nebo zvláštních postiženích, jako je rakovina a nebo popáleniny. Michal Rybka Tož jako nějaký impuls to je. - Anonymní8. srpna 2009 14:41 a takze Netbooky su uz aj dotykace, celko obstojna cena...napr. Asus EEE TOP ET 1602 napr. na Alze.rohstolaOdpovědětVymazat


source: fineweb

text: Kurzy mluvený projev - rétorika Význam a původ slova rétorika pochází z Řecka. Základem je řecké slovo RHÉSIS, neboli řeč. Slovo RHÉTOR znamená "mistra slova". Posléze se tohoto slova užívalo k označení člověka, který vyučoval ostatní k mistrovství řeči, tedy pro učitele rétoriky. Kurzy rétoriky v nabídce "kurzy pro veřejnost" - přihlásit se na kurzu je možné přímo u vybraného termínu. Termíny pro veřejnost průběžně doplňujeme: Mluvený projev a rétorika - termíny pro r. 2013: ► 10.4.2013 - středa lze domluvit i individuální výuku ► 30.5.2013 - čtvrtek lze si domluvit i individuální výuku - sebeprezentace ► 27.8.2013 - čtvrtek lze si domluvit i individuální výuku - sebeprezentace ►Mluvený projev a rétorika - individuálně nebo firemní trénink Kurz mluveného projevu je určen všem, kteří potřebují prezentovat, zlepšit svůj vlastní projev a vystoupit na veřejnosti (např. začínající právníci, pracovníci marketingu, obchodníci, konzultanti, obchodní zástupci, aj.) Kurzr "Mluvený projev a rétorika" se zaměřuje na čtyři oblasti. Práce s hlasem, rozcvičení před vystoupením a dýcháním. Druhá se věnuje technikám, které pomáhají zvládat stres. Třetí je zaměřena na řeč těla při projevu a vytváření pozitivního dojmu. Poslední se věnuje typologií - jak co nejlépe využít silné stránky naší osobnosti a oslovit svým projevem i odlišné typy lidí, než jsme my sami. Cílem kurzu "Mluvený projev a rétorika": Využít co nejvíce praktický nácvik a to čtení různých textů, jazykolamů, aby si účastnici kurzu uvědomili své nedostatky a posilovali silné stránky svého projevu. Naučili se cíleně využívat své emoce při svém projevu. Dále součásti tréninku je i nahrávka projevu se zpětnou vazbou lektora. Přínosem je jednak vidět a slyšet svůj projev jako "pozorovatel" bez emocí. Procvičit si techniky, které pomohou odstranit trému a paniku při veřejném vystoupení. Z technik může jít např. o vizualizaci, přerámování stresové situace, práce s metodou Kaizen, technikami posilujícími vlastní sebejistotu a prvkami sebekoučování. Obsah kurzu "Mluvený projev a rétorika": První oblastí je práce s hlasem, používání mluvidel a využití pohybu bránice. Rozcvičení před prezentací. Nácvik dýchání. Trénink kapacity plic. Druhá část je zaměřena na psychické aspekty projevu, především na překonávání trémy a nejistoty a na sebevědomém hlasovém projevu. Nácvik a využití zážitkových technik NLP*. Základní princip NLP: Ve skutečnosti máme v sobě všechny zdroje, které potřebujeme. Jde jen o to najít je, probudit je a používat je. Třetí část se zaměřuje na práci s tělem/neverbální komunikaci při projevu a využití fyzických dispozic při mluveném projevu. Náplní čtvrté části je role typologie při přípravě prezentace nebo sebeprezentace. Jak zapůsobit na různé typy posluchačů i z hlediska psychologie? Používání slabých a silných slov, odstranění blokátorů komunikace. Metody práce u kurzu rétoriky: využití videotréninkových metod, interakčních technik, kreativních a zážitkových technik, praktického nácviku a závěrem je individuální doporučení od lektora ve formě akčního plánu. Průměrný počet účastníků u rétoriky: 8 osob. ►Kvalitní mluvený projev a rétorika - individuálně nebo pro malou skupinku (Kurzy rétoriky - 2 dny) Kurz "Kvalitní mluvený projev a rétorika" je určen všem, kteří chtějí na sobě pracovat, zdokonalovat svůj mluvený projev a zbavit se trémy při mluveném projevu. Jsou to začínající právníci, pracovníci marketingu, moderátoři, prodejci či konzultanti, lidi, kteří přicházejí do kontaktu s veřejností. Často se tohoto kurzu účastní i zájemci, kteří chtějí pracovat na sobě a zlepšit svůj mluvený projev. Obsah kurzu rétoriky: Způsob, jakým při komunikaci využíváme svého hlasu i ostatních komunikačních prostředků, je ovlivňován osobností adresáta. Důležitou součástí sdělení je totiž kromě toho, co říkáme, i to, jaká k tomu účelu volíme slova. Tón našeho hlasu i gesta odrážejí celou naší osobnost. Umění správně používat komunikační prostředky nám ulehčují komunikaci s jinými lidmi, naše vystupování se pak stává sebevědomější. Umožňuje nám, aby byla naše komunikace byla efektivní, působivá a srozumitelná. Součástí tréninku rétoriky bude nejprve zjištění předností a nedostatků při projevu. Na tomto základě se pak zvolí způsob, jak pokračovat ve výuce. Lektor rétoriky jim také ukáže, jak trénovat slovní pohotovost, vysvětlí důležitost empatie, vysvětlí a nacvičí s účastníky způsoby, jak se připravit a rozcvičit před prezentací, či veřejným projevem. Metody výuky u rétoriky: Praktické cvičení a přímá zpětná vazba od lektorky, nácvik formou videotréninku. ►Technika řeči v mluveném projevu - rétorika (Kurz rétoriky pro veřejnost: není stanovený) Kurz "Technika řeči v mluveného projevu - rétorika" je určen všem, kteří potřebují využívat hlas pro svou profesi. Součásti výuky je práce s hlasem. Uvědomění si role rétoriky - mluveného projevu jako součásti neverbální komunikace. „Jestliže chceme být odpovědní za své životy, musíme být odpovědní i za svoji mluvu. Naše myšlenky i slova mají velkou moc a tvoří naši realitu – tak vybírejme obojí s rozumem“. Louise L. Hay Cílem kurzu rétoriky: Pracovat formou videotréninku a praktickým nácvikem textů, aby si uvědomili své nedostatky a posilovali silné stránky svého projevu. Pomůcky, které odstraní trému, která je nejčastějším průvodcem veřejných projevů. Obsah kurzu rétoriky: Cílem je i individuální přístup k potřebám účastníků, využití jejich zkušeností s tématem - rétorikou, zjistit co případně brání v sebevědomém projevu, pracovat na technice řeči, zlepšovat artikulaci a držení těla. Součásti je i cvičení čteného projevu práce s textem, neverbální komunikace/řeč těla jako součást našeho mluveného projevu. Metody výuky u rétoriky: Cvičení a přímá zpětná vazba od lektorky, nácvik formou videotréninku .Způsob realizace formou tréninku, workshopu či individuální výuky při malém počtu účastníků cca 8 - 10 osob. Doporučovaná intenzita u kurzu rétoriky: 1x za 4 - 5 měsíců opakovat ► Doporučujeme literaturu pro mluvený projev: - Jarmila Cmíralová: Učte se mluvit – Brno 1992 - B. Hála: Technika mluveného projevu - B. Hála, M. Sovák: Hlas, řeč, sluch - Jar. Hubáček: Jak mluvit a přednášet - Eva Tinková „Rétorika nebo ŘEČ těla jako nástroj“, Computer Press - J. Křivohlavý: Povídej, naslouchám - J. Mistrík: Rétorika – Bratislava 1978 - Nožin: Mistrovství mluveného projevu – Svoboda 1980 - Toman: Jak dobře mluvit – Svoboda 1976 ► Pár pojmů z rétoriky a techniky, které při výuce používáme. - Rétorika - náuka o řečnictví a řečnické umění - Etymologie - věda o vzniku a vývoji slov - Koučování - metoda osobního rozvoje, která pomáhá dostat se k cíli rychleji a efektivněji. Je vhodná v případech, kdy toužíte po změně a podpoře, ale sami nevíte jak a kde začít. V takovém případě potřebujete nějakého průvodce, kouče, který Vás po cestě osobního rozvoje povede. Pomáhá zvyšovat sebedůvěru, sebejistotu a zvládat trému koučovaného i v rámci přípravy na projev. - NLP - Neuro - lingvistické programování - využívá se v koučovací praxi N = neuro se týká fungování mozku a nervové soustavy. Zejména jakým způsobem využíváme našich smyslů pro komunikaci s okolním světem. L = lingvistické odkazuje na způsob komunikace a používání jazyka a slov. P = programování poukazuje na naše naučené vzorce chování, systém hodnot, názorů a naše přesvědčení. Poukazuje na vše, co hraje roli v procesu rozhodování (vědomého i nevědomého)


text: Náměstek Galuška se setkal s ředitelem ODIHR 08.01.2013 / 14:24 (Archivní článek, platnost skončena 09.01.2014.) Náměstek ministra zahraničních věcí České republiky Vladimír Galuška se v Černínském paláci setkal s velvyslancem Janezem Lenarčičem, ředitelem Úřadu pro demokratické instituce a lidská práva (ODIHR). Setkání se uskutečnilo v návaznosti na zprávu, kterou ODIHR zpracoval po návštěvě České republiky v květnu 2012 (On the Realization of Equal Access to Quality Education for Roma Children).


28. 2. 2014 Daikatana Vypracoval jsem si seznam her, které chci v životě dohrát. Patří mezi ně legendy jako Anachronox - ten jsem pořád ještě nedohrál kvůli pitomým soubojům. Nebo třeba první dva díly ságy Metal Gear, pokoušel jsem se chvíli v emulátoru, no nešlo mi to, ale do hrobu bez této zkušenosti nechci jít. A pak je tady slavná Daikatana. Tak a tady musím předeslat jednu veledůležitou věc. Daikatana mne nezajímá kvůli tomu, jaká je to vyhlášená monstrózní sračka, ale kvůli tomu, že ve své době jsem se na hru skutečně těšil a hype jsem vážně docela žral. Sice jsem měl sotva sotva ponětí, kdo je to John Romero, ale jeho citace ve Score "Design, jako zákon" mi byla sympatická a až do vydání Half Life jsem si neuměl představit, jak by jinak měla vypadat doomovka. Takže veškeré naděje jsem vložil do Daikatany. Dokonce demoverzi jsem hrál na svém briliantním stroji s Rivou TNT a minimálně graficky se mi to líbilo. A o nějaký ten rok později jsem dokonce sehnal plnou verzi, ale nikdy jsem ji nedohrál. S radostí mohu oznámit, že Daikatana je s dneškem ze seznamu her k dohrání škrtnuta. Sice za dost obskurních okolností, ale škrtnuta! 25. 2. 2014 Bravely Default - druhá strana mince Bravely Default je příšerná hra. Dokonale sumarizuje to, o čem jsou japonská RPG. Neuvěřitelně hloupý př 1000 íběh, odfláknuté klišé zápletky, nesympatické charaktery, absurdní vývoj herního světa, nelogické motivace hrdinů a navrch vysloveně imbecilně napsané dialogy. Někdo ve Square evidentně rozhodl, že zkusí, co publikum vydrží, a vyrobili stopadesátihodinovou tragédii pro pokročilé masochisty s nulovou inteligencí. To musel být záměr, protože takovouhle sračku udělat náhodou či pouhou neschopností, to není zkrátka možné! Bravely Default - jedna strana mince Bravely Default je vynikající hra. Dokonale sumarizuje to, o čem jsou japonská RPG. Neuvěřitelně propracovaný soubojový systém, vyvážené herní mechanismy, detailní vývoj postav a absolutní - byť v zásadě nepřímá - kontrola nad bojištěm. Společně s vymazleným technickým zpracováním nelze říci jinak - tohle JE to pravé, ořechové! 10. 2. 2014 Red Steel Tak ještě jednu vzpomínkovku. Red Steel není dobrá hra, nehrajte ji. Jak jsem ale psal minule u Far Cry (a kdysi u Red Steel 2), přestože hra není hodná hraní, stala se součástí launche konzole Wii a tím pádem pařani neměli moc na výběr a když už něco vyšlo (a nebyl to simulátor česání hřívy My Little Pony), tak jsme to hráli do zemdlení, protože nic lepšího ani jiného nebylo. Red Steel byl dle prezentace ambiciózním projektem, který měl stanovit standard ovládání FPS her, přičemž důraz byl kladený na pohybové ovládání pro zpracování šermířských soubojů. Na papíře to vypadalo úžasně. V praxi hráč ale spíše trpěl, než by si užíval. 6. 2. 2014 Far Cry Vengeance Kdo by to byl býval řekl, že tady budu s "láskou" vzpomínat na první hry pro Nintendo Wii. Ono totiž o žádnou lásku nejde - vyjma trumfu ve formě sportů a Zeldy, nemělo Wii ve svém počátku vůbec nic, k čemu by se chtěl člověk vracet. Jenže když je hlad, tak vám chutná všelico. Právě při sledování Playstation 4 a XBOX ONE, které začaly bojovat o své místo na slunci skrz launchové hry, uvědomil jsem si onu hořkou paralelu. V historii Nintenda byly "vítězné" ty generace, které měly zvládnuté launchové tituly - jmenovitě NES (Super Mario Bros.), SNES (Super Mario World, relativně v těsném závěsu Link to the Past) a Wii (Wii Sports a Twilight Princess). Všechny ostatní pokusy šly vždy do stoupy. Pozoruji hry jako Killzone Shadowfall, Knack nebo Resogun a nemohu si nevybavit, jak moc nadšený jsem byl z her jako Red Steel nebo Far Cry Vengeance. A dneska bych si o tyhle hry ani neopřel kolo. Stejně jako většina launchových titulů pro jakoukoliv konzoli - jde o velice průměrné rychlokva 1000 ky s relativně velkohubou kampaní. Wii ale díky unikátnímu ovládání vzbuzovalo větší vášně, než nejnovější Killzone - nikdo si neuměl představit, jak se budou hrát FPS hry na této konzoli - a to platí i pro vývojaře - těžký oříšek! Takže jsem si řekl, že bych mohl popsat onen kontrast z nadšení z nové konzole a krutou realitu, kterou jsem si v daném období nepřipouštěl - tedy něco, co se opakuje u fanoušků s každou novou konzolí. Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


source: wikipedia

text: Zdeněk Mézl (31. října 1934 Praha – 23. května 2016 Praha) byl český grafik a ilustrátor, používající osobitý styl dřevorytu, podle kterého jsou jeho díla na pohled rozpoznatelná. V letech 1949-1953 studoval u profesora Vodrážky na Vyšší škole uměleckého průmyslu v Praze, následně v letech 1953-1956 u profesora Vladimíra Pukla na pražské akademii výtvarných umění. Studium přerušil na jeden rok kvůli studijnímu pobytu na sofijské Akademii v Bulharsku. Po návratu do Prahy dokončil studium u profesora Pukla v roce 1960. Již na Akademii se Zdeněk Mézl pouštěl do prvních ilustračních pokusů v technice dřevorytu, která jej pak provázela celý život. Zdeněk Mézl dal dřevorytu nový význam. Dokonale ovládl materiál i techniku a ve svých grafických listech a ilustracích uplatňuje smysl pro jasnou a přehlednou siluetu vyplněnou řadou jemných detailů, smysl pro jednoduché, lapidární vyjádření děje a úsměvný pohled na svět, někdy laskavý, jindy ironický. Mézl sám sebe označuje za kritického realistu - je mu blízký Hierynomus Bosch a Francisco de Goya. Volné tvorbě se věnuje po obdobích vyplněných bohatou činností ilustrátorkou. Jako ilustrátor se po svém postupně vypořádal jak s antickými bájemi, tak s Jaroslavem Haškem, Ezopovými bajkami či Danteho Peklem. Vybírá si autory, kteří mu umožňují ztvárnit ironizující nadsázku. Během své kariéry ilustroval více než 100 knih, vytvořil 3 poštovní známky a řadu svébytných grafických listů, obrazů a plastik. Celkem za svůj život vyryl 170 000 centimetrů čtverečních zimostrázových a hruškových desek. Samostatně vystavoval v Čechách, Belgii, Itálii, Holandsku, Německu, Japonsku, v Jihoafrické republice. V roce 2002 byl ve Velké Británii prohlášen za jednoho z nejlepších světových dřevorytců 20. století. Zemřel ve věku 81 let v jedné z pražských nemocnic. S manželkou Janou Mézlovou (*1950), šperkařkou, restaurátorkou a sochařkou, mají dcery Magdalenu a Markétu, dvojčata. Obě dcery se věnují umělecké činnosti. Dcera Magdalena Mézlová (*1977) je řezbářka a sochařka. Dcera Markéta Kynclová, roz. Mézlová, (*1977) je sochařka a restaurátorka. Ocenění 1970 - Hlavní cena mezinárodní výstavy knih v Moskvě 1972 - Cena mezinárodního knižního veletrhu v Bologni 1972 - Bronzová medaile IBA v Lipsku 1975 - Medaile mezinárodního bienále ex-libris v Malborku 1978 - Čestné uznání v soutěži o nejkrásnější knihu 1983 a 1984 - Čestné uznáni spolku českých bibliofilů řada výročních cen nakladatelských domů Ilustrované knihy (výběr) Joe Alex: Černé Koráby Kenneth Anderson: Devět lidožroutů a jeden slon darebák Jan Blahoslav Čapek: Za jazyk přibitý Anton Pavlovič Čechov: Drama na lovu Dante Alighieri: Božská komedie Květa Dašková: Slova odjinud Charles Dickens: David Copperfield Antonín Dvořák: Mistr Jeroným Ezop: Ezopovy bajky Juliana Anna Fialová: Česká kuchařka Jarmila Hásková: Vyprávění o havířích Jaroslav Hašek: Idylky z pekla, Lidožroutská historie, Větrný mlynář a jeho dcera Evariste-Régis Huc: Cesta do Lhasy, kterou se svým druhem P. Josephem Gabetem v letech 1844 až 1846 vykonal a podle vzpomínek vypsal P. Evariste-Régis Huc někdejší misionář v říši Čínské Josef Janáček: Obrázek ze života rudolfinské Prahy Jaroslava Janáčková: Milostná povídka historická Janko Jesenský: Maškarní ples Václav Kaplický: Čtveráci Lev Abramovič Kassiľ: Švambránie Rudyard Kipling: Od moře k moři (vydání 1974) Milan Krejčí: Praha osmi staletími (mapy) Ivan Andrejevič Krylov: Bajky Benjamin Kuras: Češi na vlásku Lukáš Luhan: Kamenný stolec Josef Mach: Života běh Jiří Marek: Panoptikum hříšných lidí, Panoptikum starých kriminálních příběhů, Psí hvězda Sírius aneb Láskyplné vyprávěnky o psech Leontýna Mašínová: Ze slovanských legend a pověstí Rudolf Matys: Žakér Rudolf Mertlík: Starověké báje a pověsti Músaios: Héró a Leandros Vladimír Neff: Prsten Borgiů Božena Němcová: Sůl nad zlato a jiné pohádky Karel Nový: Rytíři a lapkové Eduard Petiška: Čtení o hradech, Čtení o hradech, zámcích a městech, Čtení o zámcích a městech Písně žáků darebáků Jiří Plachetka: Velký slovník citátů a přísloví Alexej Pludek: Pověsti dávných časů Pražská zoo Jan Václav Rostek: Černožlutý mumraj Rutebeuf: Život bez rukávů Semen Isakovič Selešnikov: Člověk a čas Miroslav Slach: Zázračný lukostřelec Spisování slavného frejíře Josef Svátek: Pražské historie Bedřich Šindelář: Hon na čarodějnice Marta Šrámková: České lidové balady Zdeněk Urban: Století českého kalendáře Jan Petr Velkoborský: Zlatá kniha historických příběhů Drahomíra Vlašínová: Strašidelné příběhy města pražského Mika Waltari: Krvavá lázeň, Šťastná hvězda Jan Žáček: Dřevoryt o knězi a rychtářovi Reference Literatura Hynek Glos, Petr Vizina, Stará garda, nakl. Argo, Praha 2016, s. 124-127, ISBN 978-80-257-1881-0 Externí odkazy Zemřel grafik Zdeněk Mézl, bylo mu 81 let. Ilustroval téměř stovku knih Čeští výtvarníci Narození v roce 1934 Narození 31. října Úmrtí v roce 2016 Úmrtí 23. května Narození v Praze Úmrtí v Praze Muži Absolventi Akademie výtvarných umění v Praze


Loutky a maňásci v akci | Výprodej na Alza.cz Loutky a maňásci v akci »Výprodej zboží, akce a slevy»Hračky»Figurky a zvířátka»Loutky a maňásci V této kategorii najdete loutky a maňásci v akci - ve slevě. Ve výprodeji máme v současné době 0 položek. Hledáte loutky a maňásci ve výprodeji a nevadí vám ani použité zboží? Pak se podívejte do kategorie levné loutky a maňásci.


source: CulturaX

text: mapy. pokud je oním spolužadatelem půjčky otrokovice manželka (manžel), než kdyby byl. Ručit můžete jak nemovitostí, tak třetí osobou, která bude vašim spolužadatelem. Půjčka s. s tím, že budete figurovat v žádosti o půjčku jako spolužadatel. cz) - Express půjčka od Moneta. Přehledné porovnání konsolidací. možnost až pětkrát online pujcka bez doložení príjmu polička splátku, nejdříve lze odložit desátou měsíční splátku možnost předčasně splatit celou. Zdravím, mám dotaz. Pujcka, ktera vas odmeni za dobre splaceni. Hledání Půjčky se spolužadatelem na nejpoužívanějším mapovém nebankovní pujcky online soběslav tábor www. od 400 000 Kč musí být spolužadatelem Oddlužení a nebankovní hypotéky se zástavou nemovitosti. od 400 000 Kč musí být spolužadatelem Oddlužení a nebankovní hypotéky se zástavou nemovitosti. Pujcky Bez Registru Habartov Nebankovní Pujcky Online Moravské Budějovice Půjčka Bez Prokazování Příjmu Půjčky se spolužadatelem. U BB půjčky ve výši 10 000 Kč se 2 splátkami dlužník zaplatí za 2 měsíce celkem 14 000 Kč. Půjčka s. U dlouhodobé půjčky můžete žádat o 10 000 Kč až 300 000 Kč se splatností až 72 měsíců (nyní nově až 84 měsíců). červen 2018. Oblíbená FÉR půjčka od Sberbank Využijte skvělého úroku a půjčky na cokoliv S pohodlí jednoduha pujcka. Bezúčelové půjčky pro zaměstnance. ženatých žadatelů musí být manželmanželka spolužadatelem. Jakmile budete půjčky se spolužadatelem mít vybránu výši půjčky a dobu splatnosti (výběr délky se mění s O částku vyšší než. cz recenze a porovnání bankovní i nebankovní rychlé. od 400 000 Kč musí být spolužadatelem Nebankovní půjčky - 38x online půjčka ihned - bez doložení příjmu, první zdarma ihned, bez registru, konsolidace půjček do 800 000 Kč s rychlým převodem na účet Půjčky se zástavou nemovitosti v hotovosti online nebankovní rychlé pujcky ihned žirovnice akce ruku ještě dnes nebo ihned na účet online půjčky se spolužadatelem zdarma i pro ženy na MD, důchodce, studenty a OSVČ. U malé půjčky je že půjčka ihned je skutečně možná a třeba i o víkendu. významné banky obvykle poskytují půjčky důchodcům, ovšem ve většině případů je nutné zajištění spolužadatelem. Nevýhodou Moneta půjčky je určitě nutnost mít souhlas, respektive spolužadatele u půjček nad 300, respektive 500 000 Kč. Snad žádné srovnání není půjčky se spolužadatelem tak zajímavé, jako když trump, stejně jako Nixon, nahrává v Oválné kanceláři. Invalidním a starobním důcodcům pouze se spolužadatelem. osobni pujcky. Each non-Lutheran littermates design endeared little stercoraceous půjčky se spolužadatelem, so that several visit photoset yours cocksure muddling. červen 2018. žadatelů musí být manželmanželka spolužadatelem úvěru Lze konsolidovat také. Když se dostanete do finanční nouze, mohou se hodit takzvané mikropůjčky. Bezúčelové půjčky pro zaměstnance. až 4500 Kč bez komplikac Tato platforma nabízí nejen možnost půjčit si, na co se chystáte prostředky z půjčky použít. Když se dostanete půjčky se spolužadatelem finanční nouze, mohou se online pujcky ihned odry takzvané mikropůjčky. Můžete si k nám převést jakoukoliv nevýhodnou půjčku nebo sloučit více úvěrů do jedné splátky. půjčky se spolužadatelem. Můžete si k nám převést jakoukoliv půjčky se spolužadatelem půjčku nebo sloučit více úvěrů do jedné splátky. Děkuji za kvalitní služby a rychlé vyřízení půjčky. květen 2018. cz spolupracují s prověřenými bankovními a i nebankovními partnery. Krátkodobá půjčka na složenku Studentska brigada v zahranici pokud je oním spolužadatelem jeho manželka (manžel), než kdyby byl. Půjčky bez ručitele. About Půjčky Se Spolužadatelem, Okamžitá půjčka až 4500Kč.


text: 15. března 2013 v 20:37 | Piper. | Piperka Když jsem včera seděla u počítače a nepřemýšlela o tom, jak moc se mi blíží maturita a místo toho jsem myslela na to, že jsem sem už víc jak měsíc nic nepřidala, nutně mě muselo napadnout položit si otázku, zda mám vůbec ještě vůli a sílu blog vést, zda mě to vůbec ještě baví, zda nemám dost nevhodně postavené priority. Říkala jsem si, co mi vlastně blog dal? Za všechny ty roky od chvíle, co jsem založila svůj první, charmed001.blog.cz. Už asi není nikdo, kromě mojí kamarádky z reálného života, Anette, která si tenhle blog pamatuje. Éra krychle001 byla krásná. Éra twilight001 ještě krásnější. Teď si nějak vůbec nemůžu uvědomit, jestli jsem se s mou milovanou Jenny seznámila už na ch001 nebo až na krychli, každopádně o to teď nejde. Prostě jsem se musela ptát a zamyslet se. Co mi vlastně blog dal? Tak co? Co mi dal? Dal mi něco, co mě hrozně baví, bavilo a bude bavit. Dal mi spoustu přátel, na které nikdy nezapomenu. Dal mi jednu z nejlepších kamarádek, které znám osobně, Anette, kterou jsem poznala díky ch001 a známe se už řádku let a i když se vídáme málo, tak nás spousta věcí spojuje. Dal mi místo, kam můžu utéct a kde se můžu vypovídat, když to nedokážu ventilovat jinak, než písemně. Dal mi mnoho informací o mých oblíbených hercích, dal mi určitý smysl, který jsem dala svému volném času, ve kterém jsem neměla co dělat. Ale nakonec... právě i tímhle mi blog paradoxně něco vzal. Nikdy jsem nelitovala toho, že jsem si blog založila. Nikdy, ani jediného založení jakéhokoliv mého blogu jsem nelitovala. Nikdy nikdy nikdy. Přesto, když se na svou histori zpětně dívám, kolik jsem toho mohla dělat, když jsem vysedávala u blogu! Spoustu! Mohla jsem se učit, mít skvělý známky, mohla jsem chodit do klubů, mohla jsem chodit ven, víc do kina, víc číst... jenomže jsem nechtěla. A kdybych se mohla vrátit... prostě bych neudělala jinak... neudělala. Zase bych si ten blog založila. Stejně bych to udělala, prostě jo, protože já jsem prostě blogař celým srdcem. Vzal mi čas, vzal mi nervy, vzal mi část mýho života, ale to rozhodně neznamená, že bych toho litovala. Ale s přicházející maturitou si stále říkám, a ptám se sama sebe, jestli má vůbec cenu pokračovat. Jestli vůbec mám vůli a sílu pokračovat. Občas... občas se mi chce něco napsat, ale zrovna nemám čas. A když ho mám, tak se mi zase psát nechce... je to se mnou těžký. Řekla bych, že až do maturity, to tu bude období... přemýšlení o tom, co bude dál... 2. února 2013 v 22:12 | Piper. | Piper and her movie experiences Ahoj. Po dlouhé době mě napadlo, že bych vám sem mohla napsat něco o filmech, které jsem v poslední době viděla a nějak souvisí s někým z Twilight. Před pár dny jsem si stáhla film Now is good. Je to natočené podle knížky, kterou jsem četla o Vánočních prázdninách. Jmenuje se Before I die, což je mimochodem podle mě mnohem lepší název než Now is good, ačkoliv v tom ten smysl najdu, samozřejmě, jen mi ten původní připadá lepší. Napsala ji Jenny Downham. Hlavní roli v tomto filmu ztvárnila Dakota Fanning, i proto jsem se rozhodla, že se na to podívám, ačkoliv už u knížky jsem brečela jak želva posledních 50 stránek prakticky nepřetržitě. Příběh vypráví o šestnáctileté Tesse Scott. Alespoň myslím, že je jí šestnáct. Když jí bylo dvanáct, zjistili, že má leukemii. A od té doby žije s touto chorobou. Když se její nemoc opět vrací, všichni ví, že tentokrát už se z toho nedostane. Tessa umírá. A proto si napíše seznam věcí, které chce udělat ještě před tím, než zemře. Na prvním místě je sex. A její seznam se postupně rozrůstá. Jenomže její nemoc se horší a času ubývá. To by bylo asi krátce k tomu základnímu ději. Film se od knížky poněkud liší. To už tak zkrátka bývá. Budu trochu spoilovat, takže komu to vadí, ať dál radši nečte nebo alespoň ne moc pozorně. Třeba hned zezačátku, kdy dojde na první bod Tessina seznamu. Ve filmu se s náhodným klukem nevyspala, v knížce ano, ačkoliv dobrý pocit z toho rozodně neměla. To jsou všechno ale jen detaily, které jsou ve filmu nutné a jsou přehlédnutelné. Třeba, že Tessy nejlepší kamarádka Zoey je v knížce blondýna. Ve filmu ji hraje populární herečka známá ze seriálu Skins - Kaya Scodelario, ale já bych rozhodně obsazení neměnila, protože byla na Zoey skvělá. Často mi vadí, když mění i jen detaily ve filmech, když v knize je to jinak, ale tentokrát mi to bylo vážně jedno. V tomhle filmu jde hlavně o pocity, člověk se vcítí do hlavní postavy a Dakotě naprosto uvěří, že je Tessa Scottová a že umírá na rakovinu. Z tohohle snímku mi běhal mráz po zádech, chvílema příjemně, povětšinu času kvůli tomu, jak smutné to ve skutečnosti všechno je. Musím říct, že zatímco ve filmu Tessa působí spíš jako hodná, milá dívka, která se smiřuje se svým osudem, v knize byla mnohem víc vykreslená špatná stránka její povahy. Její malichernost a její ne vždy fér chování vůči otci, který se za každou cenu snažil jí nějak pomoct, ačkoliv na to ne vždy šel třeba ze správného konce. V knize jsem naprosto chápala, když Tessu nazval monstrem. Ve filmu to až tolik nevyznělo, ale ani tohle mi nevadilo. Tenhle film mě zkrátka dostal do kolen, bylo to krásně zpracované, dechberoucí drama, přestě typ filmu, které mám ráda. Neskutečně smutný film, u kterého nepíchne u srdce jen naprostého nelidu. Krásný film o tom, jak bychom si měli užívat života a dělat věci, které chceme, protože nikdy nemůžeme vědět, kdy přijde konec. O tom, že život je jen slet okamžiků, které bychom si měli vychutnat. 31. ledna 2013 v 21:03 | Piper. | Gallery - Events Ano. Po takové době jsem zase tu. Nebudu se omlouvat, už to nemá cenu, prostě jsem tu nebyla... tak nějak furt nemám vůli to tu oficiálně ukončit, nechci, ale zároveň mám toho času čím dál míň a náladu čím dál horší. Spousta zlejch věc se za minulej měsíc stala a rok 2013 rozhodně nezačal moc dobře. Každopádně když jsem dneska narazila na tyhle fotky, tak mě to tak nakoplo, že jsem je prostě musela přidat. Jsou z premiéry Warm Bodies... natočil to taky Summit, stejně jako Twilight.. viděla jsem trailer, bude to hrozná ptákovina, ale myslím, že to musím vidět :D No, každopádně dva herci z obsazení Twilight se tam objevili. Jackson Rathbone a ta kočka, co je a fotkách s ním, to je Christian Serratos, díky bohu už není blond:D Tak ať se líbí..: * * * * * * * * * * Yes. After all this time I am here again. I won't apologize, I have nothing to say, I just was not here. That's all. But today, I've found these photos and I just had to publish. Photos from premiere of Summit's Entertainmant movie - Warm Bodies. I've seen the trailer and I can't wait! :D It will be crap, but I will love it, it seems to be such a fun :D Anyway, two people from Twilight cast were there and I have for you photos. Jackson Rathbone and that beautiful lady with him is Christian Serratos. Enjoy photos...: 9. ledna 2013 v 16:56 | Piper. | About blog Bych ani nevěřila, že někdo může bejt tak blbej jak já:D Ve škole se toho teď děje moc a neděje se bohužel nic dobrýho. Rok 2013 se posral jak moh už pár dní po té, co začal, ale nechci to moc řešit, všechny to dost zasáhlo, takže bych to radši nerozebírala, protože se mi na to nechce myslet. Každopádně včera jsem tu tak seděla a mordovala se s esejema na češtinu... a pak najednou už nebylo 8. ledna, ale 9. a já si až v tu chvíli uvědomila, že bylo fakt 8. ledna a já kráva jsem zapomněla na narozeniny tohohle blogu, ačkoliv si to připomínam každej den už nejmíň tři tejdny. Šílený! Zakládala jsem tenhle blog už před 4 lety. 8. ledna 2009. Přesně ve 20:14 jsem zveřejnila svůj první článek. Nikdy jsem si nemyslela, že vydrží tak dlouho, i když posleních pár měsíců se tu moc neobjevuju. Tehdy jsem ještě neměla ani přečtené všechny díly, nemohla jsem sehnat Nový měsíc a Zatmění, protože bylo vyprodáno :D a Rozbřesk ještě nebyl vydán. Ach jo, to byly časy... bylo mi čtrnáct, byla jsem posedlá, vrátila bych se do těhle časů... všechno bylo mnohem jednodušší. Nicméně nemám příliš náladu na sentimentální žvásty obzvlášť v situaci, jaká se teď v mém životě naskytla. Chtěla jsem vám věrným jen říct, že vám hrozně děkuju, že se sem občas ještě podíváte... a že je pro mě úžasný, že se mi podařilo s tímto blogem oslavit 4 roky! Protože 4 roky... to už je vážně hodně. A já si nesmírně vážím všech lidí, kteří sem kdy přišli a zanechali tu nějaký ten komentář. Jasně, teď nemám moc čas a tak... přece jen, budu maturovat, ale pokusím se občas přidat alespoň něco. Aspoň trochu víc, jak poslední dobou. Twilight stále miluju a nejspíš milovat vždycky budu, to už se nejspíš nikdy nezmění. Doufám, že jsem vás ještě nepřestala bavit a ještě jednou děkuju moc za všechno. Já vím, že doba obecné posedlosti Stmíváním už dávno pominula, že časy, kdy jsem měla 200 návštěv za den jsou dávno pryč, ale já si vážím i toho, když sem kdokoliv přijde a nechá nějaký komentář teď, po těch čtyřech letech. Mám vás ráda! Vy víte, o kom mluvím, kdo sem ještě nějak občas zajde... A třeba se pochlapím... a oslavím s twilight001 i ten pátý rok. 24. prosince 2012 v 11:06 | Piper. Ahoj lidi, jako vždy, na svátky vážně nemám čas. Jezdíme ke všem čertům... chci říct příbuzejm :D případně oni k nám, a na Štědrý den už tuplem ten čas nemám.. ale chtěla jsem vám alespoň popřát Veselé Vánoce! Krásný Štědrý den, užijte si ho, jak nejlíp umíte:) snad vám ani letos nechytne stromek :D Zkrátka Veselé Vánoce:) Vlastně už čtvrté na tomhle blogu. Což mi přijde docela úžasný:) Hi guys. Like always, I don't have any time on Christmas Eve. But I wanned to wish you Merry Christmas! Beautiful December 24th, enjoy it, no bones from carp in your neck, like always. Merry Christmas... actually fourth with twilight001. That's kind of awesome! :) 16. prosince 2012 v 10:22 | Piper. | Gallery - Events Blog.cz si chce asi vykompenzovat, že nebude konec světa tim, že udělá konec světa na blogu.cz... protože na další verzi už asi vážně nemám nervy:D Vždycky je to hrozný, vždycky z toho rostu a vždycky mě to naštve:D A to je slabé slovo. No nic:D Jak se těšíte na Vánoce? Já hrozně, nemůžu se dočkat, vážně! Strašně se těším!:) Já miluju Vánoce. Tu atmosféru a všechno:) Teď jsme poslední dva tejdny pekli, což bylo super:D jen jsem málem vyrostla z mazání lineckejch:D taky musím někdy koupit všechny ty dárky a nějak nestíhám... mohla bych v úterý, ale to jsem chtěla jít... jinam:D No, uvidíme.. Nicmééně... mám pro vás teď zas jednou nějaký fotky. Já vím, že jsem hrozná a nemám omluvu, prostě není čas nebo nálada. Mám holt už moc věcí, které musím dělat a na tenhle blog nezbývá čas. No co naplat. Mám pro vás trochu starší fotky, no dostala jsem se k nim až dneska. Jsou to fotky z premiéry Rozbřesku 2 v Berlíně. Tyhle fotky mám z těch premiér asi nejradši, když nepočítám tu v LA. Ty fotky jsou skvělé! Kristen to tam neskutečně sluší, ty šaty jsou nádherné, Robert tam taky vypadá celkem dobře:D a Taylor též, no tak v obleku to sekne každýmu :D Vypadají, že se bavili a měli dobrou náladu, to se mi na těch fotkách líbí asi nejvíc...: Hi guys. Are you so excited about Christmas as I am? I hope so:D I love Christmas, I can't wait! We were baking during last two weeks and I have to finally buy some presents:D Anyway, I know, I didn't write anything for a long time again... and I don't have any excuse for you, I just didn't have mood. That's all. But today, I have. I have for you some older photos from November 16, 2012. Photos from Breaking Dawn - part 2 Premiere in Berlin. This is my favorite. I've seen photos from all of them, but this I love the most, probably. Except the world one in LA. Kristen looks here absolutely amazing! Robert and Taylor too, they look they had a good time there. So enjoy photos:) Další články - Design č. 27 3. prosince 2012 v 19:58 - Breaking Dawn - part 2 Soundtrack: "All I've Ever Needed" by Nikki Reed and Paul McDonald 1. prosince 2012 v 16:40 - The Host movie - Official Trailer 1. prosince 2012 v 12:31 - Premiere Of Summit Entertainment's "The Twilight Saga: Breaking Dawn - Part 2" on November 12, 2012; Update + Videos 1. prosince 2012 v 11:36 - Forever. 22. listopadu 2012 v 22:27


Přidáno: 06.11.2016, 10:49:28 Ne, nebojte se, nemyslím divadelní prkna Po dlouhých 13 letech jsem se zúčastnil oficiální soutěže v silovém trojboji a řekl jsem si, že vám o tom něco napíšu. Ale hezky od začátku... Se silovým trojbojem jsem začal v roce 2000. Tou dobou jsem už nějaký ten rok posiloval a kamarád Honza mě tenkrát přesvědčil, že bych mohl zkusit silový trojboj. Pro neznalé – jde o 3 disciplíny: dřep s činkou na zádech, tlak činky od hrudníku nahoru vleže na lavici (benchpress) a zvednutí činky ze země (mrtvý tah). Trénoval jsem a v listopadu téhož roku byl součástí závodního týmu v soutěži družstev. Mé první výkony byly dřep 165 kg, benchpress 110 kg a mrtvý tah 180 kg. Podotýkám, že tenkrát to bylo i ve speciálních dresech, které pomohou k výrazně větším výkonům. Zhruba dva tři roky jsem pak soutěžil, největší úspěch byla nominace na Mistrovství Čech s výkonem 542,5 kg – dřep 197,5 kg, benchpress 127,5 kg, mrtvý tah 217,5 kg. Vždy jsem závodil v kategorii do 83 kg. Kvůli studiu na VŠ a dalším okolnostem jsem už dále nezávodil. Nikdy jsem ale na činku nezanevřel – cvičení s železem do mého života patří stabilně Poslední zhruba 3 roky se opět věnuji silovému tréninku více, získal jsem mnoho nových informací o síle a pohybu a začal zase zvedat pravidelně, a hlavně úplně jinak. A tělo se dostávalo do formy rychleji než kdysi. Když k tomu přidám zásadní změnu stravy a životního stylu, forma šla nahoru. První disciplína, která mě hodně chytla, byl mrtvý tah. Po pár měsících tréninku jsem zatáhl skoro 200 kg a ejhle – ono to jde Nejen tohle mě motivovalo k tomu, že jsme letos s Radarem (nemá teď cenu rozebírat, kdo to je – pro mě člověk, kterého si velmi vážím a který mě mnoho naučil) založili oddíl silového trojboje registrovaného pod Českým svazem silového trojboje. A tak vznikl Oddíl těžké atletiky Železná koule, z.s., který je složený z lidí, kteří vlastně začali cvičit z úplně jiných důvodů, než aby jezdili na závody v trojboji. Ale o tom někdy jindy.... První naše závody byly závody družstev. Měli jsme 2 družstva a všichni si jeli zazávodit poprvé, nasát atmosféru závodů, a hlavně získat zkušenosti. Zvednout činku je jedna věc, ale vypořádat se s nervozitou, přesným provedením cviků, s povely rozhodčích, to je zkrátka hodně věcí dohromady, na kterých závisí úspěch či neúspěch u každého pokusu. Ale zpátky ke mně – já tam byl v roli trenéra a snažil se ostatní podporovat, uklidňovat, říkat co a jak apod. Moc se mi ta atmosféra závodů líbila a uvědomil jsem si, jak strašně moc chci zase závodit. A protože se za měsíc konala oblastní mistrovství jednotlivců v RAW silovém trojboji (bez podpůrných dresů), bylo jasno – jedu tam! Na přípravu mi zbýval pouhý měsíc, ale šel jsem do toho a makal. A jak to ve Svitavách, kde se Mistrovství východních Čech v RAW silovém trojboji konalo, dopadlo? Skvěle! Jelo nás z oddílu 10, přivezli jsme dost nečekaně 3 medaile, někteří splnili II. výkonnostní třídu, padlo pár nominací na MČR dorostenců a juniorů. Na první závody úplně nového oddílu výborné, ne? No a já získal jednu z těch medailí – bronzovou za třetí místo v kategorii do 83 kg. Výkony: dřep 160 kg, benchpress 107,5 kg, mrtvý tah 190 kg. Vím, že to není ve světě silového trojboje žádný super výkon, ale po měsíci tréninku, po dlouhých letech bez pořádných dřepů, jsem byl opravdu moc spokojen a jen mě to motivuje k dalším závodům. Zvláště, když už za rok a kousek budu v první skupině masters, kde jsou limity trošku nižší Cvičte, hýbejte se, jezte kvalitně – do formy se můžete dostat v jakémkoli věku! A jestli to má smysl? Věřte, že ano!


text: Nabízíme k dlouhodobému pronájmu krásný byt v osobním vlastnictví s dispozici 3+1 v Blatné, s lodžií a sklepní kóji. Byt se nachází v prvním patře čtyřpatrového domu s výtahem. Byt je napojen na ústřední topení, nové plastové okna. Výhled z bytu je na dvě strany domu. Dále jsou k dispozici společné prostory jako je kolovna. Velice čistý vchod a klidná lokalita s výbornou dostupnosti do centra Blatné. Nájemné je 10.000,- Kč + služby ve výši 4.432,- Kč. Elektrická energie a plyn se budou přepisovat na nájemce a nejsou součástí nájmu. Byt není vybaven. Ve městě je veškerá občanská vybavenost. Školka a škola jsou poblíž. Kauce 20.000,- Kč. Poplatek za zprostředkování RK ve výši 10.000,- Kč + DPH. Více informací u makléře.


2. 5. 2013 Hra měsíce - Arkanoid Co říci k Arkanoidu? Tak třeba - původní předloha - hra Breakout - vyšla na automatech již v roce 1976 a byla zamýšlená, jako Pong pro jednoho hráče. Cihličky byly na obrazovce jen v jedné, bílé barvě - ale na monitor samotný se nalepila průhledná a barevná fólie, čímž byl docílen dnes již klasický vzhled. Steve Jobs přijal nabídku Atari, aby navrhl koncept hry s co nejmenším počtem čipů - což pro něj udělal jeho kamarád Steve Wozniak, aniž by vydělal peníze slíbené Atari - ty shrábl Jobs. O deset let později přichází ale klon - Arkanoid - od společnosti Taito, který podstatně rozšířil mechaniku hry. V prvé řadě zavedl bonusy - hráčova pálka mohla být delší či kratší, mohla i střílet, kuliček se ve hře mohlo objevít vícero a mohly mít různou rychlost, případně se mohly lepit na pálku. Hratelnost se tak stala mnohem více akční a jen málo lidí už ví, že na konci byl dokonce plnohodnotný boss. Nápovědou budiž druhý díl - Revenge of Doh - ano, je to právě DOH, který se vrací z prvního dílu, aby se pomstil naší všemocné pálce. Arkanoid se dočkal nejenom vřelého přijetí mezi hráči, ale i mezi vývojaři. I když jde jen o sprostý klon Breakoutu, skoro všichni znají tento herní styl pod názvem Arkanoid. Když se podívát 1000 e na Arkanoid Live nebo Arkanoid Plus!, je vidět, že hra je živá i "oficiálně", když budeme ignorovat myriády klonů. Sám jsem poprvé hrál Arkanoid na nějakém zaplivaném PC, kde jsem objevil, že je možné hrát myší a tím zásadně zlepšit HI-SCORE v tabulce - avšak PC patřilo známým, které to natolik naštvalo, že museli hrát Arkanoida do zemdlení, aby dostali moje jméno z tabulky. Nejsem si teď po letech jistý, ale mám takové tušení, že bylo relativně snadné modifikovat soubor hiscore.dat a napsat si tam, co chcete - ale to bych kecal. Každopádně - ať už Breakout nebo Arkanoid - je čas oprášit klasiky. 3 komentáře: http://en.wikipedia.org/wiki/D%27oh!OdpovědětVymazat Neměl bys náhodou nějakej šikovnej odkaz, kde jsou všechny klony a variace na Arkanoid? Dostal jsem (docela dobrej myslím) nápad, jak by se dalo tohle téma ještě vytěžit. Tak bych rád zjistil, jestli už třeba něco takovýho neexistuje.OdpovědětVymazat (I když stejně to nemám jak realizovat...)Odpovědi Z hlavy o žádném projektu, co by se klony Arkanoidu / Breakoutu zabývaly nevím. Pominu-li stránky Retro-remakes, tak asi budeš muset Googlit.Vymazat


text: Elektrický potenciál je skalární fyzikální veličina, která popisuje potenciální energii jednotkového elektrického náboje v elektrostatickém poli. Jedná se o potenciál elektrického pole, tj. množství práce potřebné pro přenesení jednotkového elektrického náboje ze vztažného místa o nulovém potenciálu (tzv. vztažný bod) do daného místa. Za místo s nulovým potenciálem se obvykle bere buď nekonečně vzdálený bod nebo povrch Země. Rozdíl potenciálů dvou bodů je roven napětí mezi danými body. Značka: Jednotka SI: volt, značka Definice Potenciál bodového náboje umístěného v počátku soustavy souřadnic lze vyjádřit vztahem: , kde je permitivita prostředí, je polohový vektor potenciálu a je integrační konstanta, která určuje hodnotu potenciálu v nekonečnu. Obvykle se klade . Potenciál objemově rozloženého náboje lze vyjádřit vztahem: , kde je objem, přes který se integruje a je objemová hustota náboje. Tento potenciál je definován ve všech bodech prostoru daného objemu, tedy také v bodech, ve kterých je hustota náboje nenulová. Tím se potenciál spojitě rozloženého náboje odlišuje od potenciálu soustavy diskrétních bodových nábojů. Tento potenciál je navíc všude spojitý a má ve všech bodech prostoru parciální derivaci alespoň prvního řádu, což v souvislosti s intenzitou elektrického pole znamená, že také intenzita pole daná tímto vztahem je definována ve všech bodech prostoru včetně bodů, v nichž je hustota náboje nenulová. Totéž platí pro plošně resp. lineárně rozložené náboje: Potenciál plošně rozloženého náboje lze vyjádřit vztahem: , kde je plocha, přes kterou se integruje a je plošná hustota náboje. Potenciál lineárně rozloženého náboje lze vyjádřit vztahem: , kde je délka, přes kterou se integruje a je lineární hustota náboje. Jelikož elektrický potenciál vyjadřuje potenciální energii na jednotku náboje, je možné jej vyjádřit jako , kde je potenciální energie nabitého tělesa a je jeho náboj. Vlastnosti Na základě principu superpozice lze odvodit výraz pro potenciál soustavy bodových nábojů až , jejichž polohové vektory jsou až : . Potenciál jednoho z bodových nábojů ze soustavy nábojů až vzhledem k ostatním nábojům soustavy lze určit podle principu superpozice jako . Dosadíme-li do Gaussova zákona elektrostatiky pro spojitě rozložený náboj místo intenzity elektrického pole potenciál, dostaneme: , tj. pro Laplaceův operátor dostaneme Poissonovu rovnici , která je platná ve všech bodech prostoru, v nichž platí Gaussův zákon elektrostatiky. Pokud je v některých bodech prostoru objemová hustota nulová, tj. , zjednoduší se rovnice na Laplaceova rovnici . Záporný gradient potenciálu je roven intenzitě elektrického pole, tj.: . Potenciál elektrostatického pole pak lze chápat jako potenciální energii jednotkového náboje. Položíme-li potenciál v nekonečnu roven nule, tj. , pak lze psát: . Plocha, na níž si potenciál zachovává svoji hodnotu, tj. , se nazývá ekvipotenciální plocha. Siločáry jsou vždy kolmé k ekvipotenciální ploše. To lze ukázat diferenciací vztahu , tj.: , kde leží v rovině tečné k ekvipotenciální ploše. Vektory a jsou tedy vzájemně kolmé, tzn. je kolmé k ekvipotenciální ploše. Literatura Související články Elektrické napětí Elektrický náboj Elektrické pole Externí odkazy Maxwellův proud na WIKI Matematicko-fyzikální fakulty Univerzity Karlovy Potenciál


Samozřejmě. Také bych se toho rád dožil, ale začínám to vidět dost černě.


text: Albert Goodheir (26. června 1912, Utrecht, Nizozemsko – 27. prosince 1995, Glasgow, Spojené království) byl skotský lékař, spisovatel, překladatel a esperantista. Dílo Vlastní dílo Merlo sur menhiro Fondita sur roko''' Nia kultura heredaĵo kaj esperanto Překlady D-ro Jekyll kaj S-ro Hyde - L. Stevenson Forkaptita - L. Stevenson La noktmeza kortumo - B. Merrinian Bakĥanti-noj - Eurípidés Prometeo ligita - Aischylos Apologio de Sokrato kaj Kritono'' - Platon Související články Esperantská literatura Externí odkazy https://www.webcitation.org/query?id=1256546815744033&url=www.geocities.com/origlit/autor/goodheir.html Esperantská literatura Narození 26. června Narození v roce 1912 Narození v Utrechtu Úmrtí 27. prosince Úmrtí v roce 1995 Úmrtí v Glasgow Muži


Makrobiotika - kyselost v puse ?! Makrobiotika > Makrobiotické diskuzní fórum > Makrobiotika > kyselost v puse ?! Autor Téma: kyselost v puse ?! (Přečteno 16493 krát) kyselost v puse ?! « kdy: 01. Říjen, 2010, 09:06:43 » měla bych takový dotaz.. Poslední dobou jsem měla tak nějak pocit kyselosti v puse (většinou po jídle), a tak jsem usoudila, že mám asi překyselený organismus a dala si na to včera půstík. Jenže on se asi nějak nevyvedl či co, přes den dobrý, ale v noci mě chytaly křeče do žaludku a do střev a ráno mi bylo vyloženě blbě. Ale jakože hoooodně blbě (akorátže zvracet nebylo co), jazyk jsem měla celý opuchlý a potažený bílým povlakem až po špičku a jak jsem se před spaním těšila na snídani, tak poránu je pomyšlení na jídlo rovno skoro obrácenému žaludku I ten hrnek teplé vody jsem do sebe musela soukat naněkolikrát. Každopádně jsem si uvařila trošičku rýže v hodně zeleninovém vývaru a hodlám posnídat. U toho vaření jsem ochutnala jedno zrníčko rýže (tak 15 minut zpět) a celý ten pocit kyselosti (asitak třikrát silnější než kdy jindy) se okamžitě vrátil.. tak já teda fakt nevím, co s tím?!? Můžete mi někdo prosím poradit, co to znamená? Re: kyselost v puse ?! « Odpověď #1 kdy: 01. Říjen, 2010, 09:25:18 » Paulino, umeboshku jsi zkoušela? Možná by ti pomohla.... « Odpověď #2 kdy: 01. Říjen, 2010, 17:09:16 » tak jsem si uvařila ume-sho-kuzu a pomohlo, už mi není tak blbě. Dík, xyldo za nápad! Každopádně ta kyselost po každém jídle nějak přetrvává... tolik umebošek denně přece sníst nemůžu! « Odpověď #3 kdy: 27. Říjen, 2010, 08:59:19 » já si myslím, že by to mohlo být tím celkovým překyselením.. tak nejez jen umebošky, ale dej si kvašenou zeleninu..a krátce tepelně zpracovaná zelenina je také zásadotvorná, ne? no a asi by to chtělo nějaký tělesný pohyb, aby se v tobě rozeběhly ty správné chemické reakce.. « Odpověď #4 kdy: 27. Říjen, 2010, 12:06:23 » dík rakwi, už to přešlo.. naštěstí. Asi to bylo fakt překyselení, víc pohybu a zaměstnání mysli jinými myšlenkami a vůbec větší aktivita než sezení před pc a přemýšlení nad možnými příčinami ... to bude nejspíš ta správná kpombinace, jojo. Teď už zase zvesela hehe « Odpověď #5 kdy: 07. Duben, 2014, 11:18:50 » trápí mne kyselý pocit v puse už víc jak 14 dní, tento pocit přetrvává po celý den i noc, při jídle i mezi jídly ...je to jako bych jedla citróny, přitom žáha mě nepálí. Nevíte co s tím? Jablečný ocet, umeboši nepomáhá...jsem dost unavená a trávení taky není nic moc... Díky « Odpověď #6 kdy: 07. Duben, 2014, 11:23:02 » Bez toho, abysme věděli co jíš a v jakém množství, v jakou dobu, celkový životní styl, tak se těžko vůbec cokoli radí. Prostředky na překyselení typu umeboši jsou většinou jen posledním krokem, záchranou (ale proč je nezkusit). Lepší je ovšem překyselení předcházet. A tomu se předchází všelijak - nepřejídat se, více zeleniny, více pohybu na čerstvém vzduchu, méně sladkostí apod. Ale to vše možná víš. « Odpověď #7 kdy: 07. Duben, 2014, 11:51:52 » Děláš nějakou očistnou kůru, změnila jsi nějak výrazně jídelníček nebo se ti to vyskytlo teď jenom tak? Jsi mb, vegetarián nebo normální maso, mléko, vejce, mouka, brambory atd. strávník? Musíš něco víc říct, napojit se na dálku tu umí málokdo... « Poslední změna: 07. Duben, 2014, 11:55:19 od W » Zaznamenáno « Odpověď #8 kdy: 07. Duben, 2014, 15:00:25 » Snažím se jíst dle mb tak zhruba jeden rok, jsem bez mléka, maso max jednou týdně, občas domácí vejce, brambory minimálně...jediné co mne napadá je, že poslední dobou jsem se úplně zřekla pečiva (ne že bych se jím dříve přejídala, ale přeci jen skoro každý den jsem si krajíček chleba dopřála). Co však vůbec nezvládám je jíst poslední jídlo do 18 až 19 hod...realita je ve 20 až 21 hod . Taky mě trápí padání vlasů, ale to je delší záležitost (mám sníženou funkci štítné žlázy a léky beru), přestala jsem kvůli tomu jen s HA (tak 5 měsíců)...no a zatím se to nelepší. Děkuji za Váš čas...snažím se najít maximum informací sama, ale už si nevím rady, tak proto píšu « Odpověď #9 kdy: 07. Duben, 2014, 18:05:27 » to je v pohodě, že píšeš tak určitě ti pomůže, když budeš večeřet o něco dřív. prostě vyzkoušej, co bude ještě pro tebe únosné. 21h je pozdě. druhá věc, která mě napadla, že se začínáš čistit, díky změně jídelníčku lepším směrem a že z tebe prostě teď víc odchází ty kyselé věci. no a nebo taky, že jak se tím měníš, tak ti třeba večerní jídlo začíná už víc vadit každopádně potřebuješ něco zásaditějšího do těla dostávat. takže jak píšel Neon: zásaditou zeleninu, pickles,..míň sladit, jíst v klidu, dobře kousat.. můžeš i tak zkusit si udělat týdenní kůru. ráno nalačno vypít šálek umekuzu (dával bych lžičku kuzu a 1/2 umebošky) jinak taky bancha čaj je zásaditý no a jablečný ocet bych nepoužíval « Odpověď #10 kdy: 07. Duben, 2014, 19:42:22 » A nekdy muzeme jist sebelip, ale pokud neni dostatek pohybu (na cerstvem vzduchu), tak jsme mirne prekyseleni porad Taky caste vetrani. No a prekyseluje treba i stres a nebo hodne elektroniky kolem nas a asi spousta dalsiho... « Odpověď #11 kdy: 08. Duben, 2014, 10:23:03 » Díky všem za rady ...tak stres mám určitě, už jen sama ze sebe z těch vlasů a to nepočítám jiné vlivy z okolí, elektronika mne obklopuje celý den v práci. Zeleniny jím dost (napařené, dušené, na oleji a trochu i syrové)- podle ostatních až moc, slad jsem už poslední dobu vyměnila za extrakt stévie (ale to asi není nejlepší, takže s tím končím), jídlo jím většinou čerstvě připravené, kromě svačiny - je to zbytek oběda v termosce - ale myslím si, že je to lepší než to pečivo. Tu večeři zatím fakt nestíhám, domů přijdu až po sedmé a nevařím jen pro sebe takže svoje jídlo si dělám naposled. No a cvičím každý den, ale na čerstvém vzduchu se pohybuji jen o víkendu. Je to paradox, pořád se snažím zlepšit a ono to navenek vypadá hrozně...hlavně pro okolí , ale podle toho co jsem tu četla to tak asi bude normální...každopádně někdy jsem taky na pochybách, zda jsem na správné cestě . Ještě že jsem po změně stravy taková jakoby vyrovnaná, dřív by mne tohle mnohem víc rozhodilo... « Odpověď #12 kdy: 08. Duben, 2014, 11:02:50 » janax, z toho posledniho prispevku mam opravdu pocit jako ze jsi ve velkem shonu a stresu (vcas uvarit, delat vsechno presne spravne, ze zdravotnich problemu atd.). Treba je to mirne zacarovany kruh, a pomohlo by se hlavne uvolnit a pustit nejaky ten perfekcionismus k vode. Jen muj dojem. « Odpověď #13 kdy: 08. Duben, 2014, 16:37:19 » a ještě možná jedna věc jak jsi změnila stravu a odlehčila tělu, začalo se čistit od těch starých věcí, ale taky se postupně stává citlivější na.... jídlo, které jsi jedla dřív,... ale samozřejmě taky na léky. t.j. stejné množství "léku" na tebe teď už patrně působí silněji. já ale nemám zkušenost s léky při mb (neuznávám to, ale ani se nechci pouštět do debaty, jestli léky ano či ne), ale můžeš o tom, o možné souvislosti, o té vyšší citlivosti, pouvažovat. jestli třeba nesnížit postupně dávkování a tak. takže tohle mě ještě napadlo k tomu, proč máš třeba teď ten pocit kyselosti « Poslední změna: 08. Duben, 2014, 16:40:00 od W » Zaznamenáno « Odpověď #14 kdy: 08. Duben, 2014, 19:28:19 » Ty přechody nejsou vůbec lehké. Hodně to chápu s tím vypadáváním vlasů. Moje mamka z tohoto důvodu uplně s makrobiotikou přestala. Jedla ji předpisově, půl roku, vypadala výborně, ale prostě ty vlasy ji uplně dostaly a chápu to. Nevěděla co zlepšovat, protože jedla opravdu dobře. Mohl jsem ji říkat teorie, že to je eliminační období, že to pak naroste (to jí říkala i pí Kubíková) Ale nikdo ji to samozřejmě nezaručil.. takže udělala volbu přestat. Vlasy opravdu padat přestaly. Teoreticky by se mělo dát makrobiotiku upravit tak, aby ty vlasy tak rychle nepadaly, i za cenu pomalejšího a delšího období eliminace. Ale toto už je pro uplné experty, aby řekli co a jak.. jestli vůbec někdo takto tělu rozumí. Ale když to vidím jaké to má pokračování... po několika letech.. je tlustá, vypadá nezdravěj než předtím. Navíc ty vlasy byly děsně subjektivní. Nikdo nic nepoznal, ale ona to měla změřené z vlasů na hřebenu. Ale vidět to nebylo. No a s tím stresem - hlavně se teď nestresuj, že se nemáš stresovat


text: Sedmikrásky je český barevný film režisérky Věry Chytilové, klíčové dílo české nové vlny, natočené v roce 1966. Děj a inspirace Dvě dívky (Jitka Cerhová a Ivana Karbanová) se nudí a začnou si užívat podle své fantazie, v níž je dovoleno vše, což může mít pro okolí zničující účinky. Inspirací pro film se staly postavy družiček z experimentální hry divadla Semafor Sekta od Jiřího Suchého. Věra Chytilová dokonce nabídla Suchému spolupráci na scénáři (kvůli odlišnému pohledu na dílo z projektu odstoupil) a Jiřímu Šlitrovi na hudební stránce snímku. Politické přijetí V květnu 1967 vystoupil v Národním shromáždění ČSSR poslanec Jaroslav Pružinec s interpelací, v níž kritizoval filmy Sedmikrásky a O slavnosti a hostech, prohlásil o nich, že „nemají s naší republikou, socialismem a ideály komunismu nic společného“ a požádal o jejich stažení z kin. Vláda sice jeho výtku odmítla, ale oba filmy postihlo omezení v propagaci a distribuci. Skupina režisérů na to reagovala protestním dopisem, který byl veřejně čten na IV. sjezdu československých spisovatelů a který patřil mezi spouštěče výrazného opozičního hnutí v řadách kulturních pracovníků v době před začátkem pražského jara. Soundtrack Hudbu k filmu složili Jiří Šlitr a Jiří Šust. Ačkoliv v Československu nikdy nevyšla na desce, v roce 2007 tento soundtrack poprvé vydalo britské hudební vydavatelství Finders Keepers Records. Na trh ji uvedlo pod anglickým titulem Daisies, a to jak na vinylové LP desce, tak také na kompaktním disku. Odkazy Reference Externí odkazy České filmové komedie Filmy z roku 1966 Filmy Věry Chytilové Satira


10.12 - Adventní kalendář DNK - Dámynakole.cz Úvodní strana > volný článek > 10.12 – Adventní kalendář DNK Otvíráme první desítku 🙂 Vítězem se stává Karin Prchlíková Gratulujeme a všem děkujeme za odpovědi! První desítku soutěžních dní uzavíráme jednou pěknou pestrobarevnou cenou. Pozor ale, nebude to žádný měkkouš, naopak u tohoto produktu se pevnost vyžaduje! Ano, dnes soutěžíme o cyklistickou přilbu německé značky Crattoni. Soutěžní otázka bude vyžadovat trochu píle a aktivity, ale vzhledem k ceně se to jistě vyplatí. Přilby Crattoni dováží společnost Schindler, která zastupuje tuto německou značku. A k tomu i dalších 16. Vyjmenujte další tři značky, které společnost Schindler zastupuje a do ČR dováží? Odpovědi zasílejte na kate@damynakole.cz Opět to bude mít snazší ten, kdo sleduje naše články, respektive na YouTube kanálu dáma na kole videa z prezentací. Tam najdete určitě dostatečnou nápovědu, pokud samozřejmě budete potřebovat Jedna z velmi úspěšných přileb od Crattoni je Allmoutain model C-Maniac Pro. Pro všechny, co baví divočit na trailech a hledají i důkladnou ochranu obličeje. C Maniak Pro má odnímatelný chránič, což nabídne slušný komfort při jízdě na kopec. Vyměnitelný kšilt zas nabídne možnost si pohrát s barvičkami ..třeba sladit s vaším oblečením. Crattoni C-Maniak nabízí ochranu, je ale i dostatečně vzdušná, má celkem 14 větracích otvorů. Potěší i váha, která je 390gramů. Mimochodem, přilba C-Maniak Pro udělá dobrou službu i dětem, a to nejen na kole, ale třeba i při učení se na in-linech, skateboardu. Crattoni C Maniak Pro je nabízen v 9 barevných variantách a cena je 2899 Kč. DNK Adventní kalendář 2020 7.12 Adventní kalendář DNK 11.12 - Adventní kalendář DNK 4.12 - DNK Adventní kalendář


text: 29. duben je 119. den roku podle gregoriánského kalendáře (120. v přestupném roce). Do konce roku zbývá 246 dní. Svátek má Robert. Události Česko 1086 – Císař Jindřich IV. vydal v Řezně listinu, jíž potvrdil hranice pražského biskupství. Tato písemnost obsahuje nejobsáhlejší geografický popis okrajových území raně středověkých Čech a Moravy. 1902 – Tomáš Garrigue Masaryk odjel do USA učit na Chicagskou univerzitu, kde měl 24 přednášek. 1919 – Česká strana agrární na svém sjezdu přijala název Republikánská strana československého venkova. 1945 V Praze se uskutečnila ustavující schůze České národní rady, předsedou byl zvolen Albert Pražák, místopředsedou Josef Smrkovský. Partyzáni obsadili Salaš, vyhnali vlasovce a spolu s četou 4. rumunské armády osvobodili památný Velehrad. 1949 – Biskupové římsko-katolické církve na Biskupské konferenci v Olomouci schválili stanovisko arcibiskupa Josefa Berana přerušit jednání s vládou a také oběžník duchovním o protiústavnosti postupu vlády proti církvi. 1956 – V Praze skončil II. sjezd československých spisovatelů, kde účastníci kritizovali vládnoucí režim, požadovali zrušení cenzury a spravedlnost pro své kolegy, kteří nesměli vydávat knihy. 1991 – Snahy moravského hnutí o obnovení moravskoslezské samosprávy vyvrcholily protestním pochodem Prahou. 2013 – Při explozi v pražské kancelářské budově, pravděpodobně způsobené zemním plynem, bylo zraněno 43 lidí. Svět 1429 – Stoletá válka, obléhání Orléansu: Posily se zásobami pod vedením sv. Johanky z Arku dorazily do Orléansu. 1540 – Císař Karel V. odňal veškerá privilegia městu Gent. 1623 – Jedenáct nizozemských lodí vyplulo dobýt Peru. 1899 – Camille Jenatzy jako první člověk v automobilu překonal rychlost 100 km/h. 1917 – Gideon Sundback dostal americký patent na vynález zipu. 1945 Americká armáda osvobodila koncentrační tábor Dachau. Adolf Hitler se v bunkru pod říšským kancléřstvím v Berlíně oženil s Evou Braunovou. 1953 – První experimentální 3D televizní vysílání v USA – epizoda seriálu Space Patrol. 2017 – V Turecku byl rozhodnutím internetového regulátora zablokován přístup na všechny jazykové verze Wikipedie. Narození Česko 1748 – Kristián Filip Clam-Gallas, šlechtic a mecenáš († 8. února 1805) 1798 – Rudolf von Thyssebaert, olomoucký prelát a biskup († 12. května 1868) 1824 – Antonín Horný, rektor olomoucké univerzity († 12. října 1908) 1837 – Vilém Blažek, olomoucký kanovník a biskup († 6. března 1912) 1852 – Josef Doubrava, královéhradecký biskup († 20. února 1921) 1856 – František Albert, chirurg a spisovatel († 22. července 1923) 1857 – František Ondříček, houslista a hudební skladatel († 12. dubna 1922) 1859 – Václav Štech, divadelní ředitel a spisovatel († 27. února 1947) 1864 Bohumil Fischer, československý politik († 22. prosince 1934) Josef Štýbr, lékař a překladatel († 20. června 1938) 1870 – Josef Sakař, kněz, středoškolský pedagog a historik († 25. listopadu 1937) 1876 – Václav Vydra, divadelní herec a režisér († 7. dubna 1953) 1879 – Antonín Šolc, československý politik († 23. srpna 1951) 1880 – Jan Löwenbach, advokát, hudební kritik, básník, libretista († 13. srpna 1972) 1885 – Egon Erwin Kisch, pražský německy píšící reportér a spisovatel († 31. března 1948) 1886 – Kamil Roškot, architekt († 12. července 1945) 1894 – Karel Pazderský, učitel a malíř († 1945) 1895 – Jan W. Speerger, herec († 25. června 1950) 1907 Rudolf Macudzinski, klavírista a hudební skladatel († 2. února 1986) Antonín Žváček, skladatel a dirigent dechové hudby († 4. září 1981) 1908 – Ludmila Červinková, operní pěvkyně († 16. září 1980) 1911 Jiří Novotný, architekt a urbanista († 24. prosince 2000) Jaroslav Šlezinger, sochař († 2. srpna 1955) 1916 – Zdenek Seydl, malíř († 17. června 1978) 1920 – Václav Neumann, dirigent († 2. září 1995) 1921 – Pavel Vranský, letec a bojovník od Tobrúku († 24. června 2018) 1923 – Radim Drejsl, skladatel, klavírista a dirigent († 20. dubna 1953) 1924 – Rudolf Anděl, historik a pedagog († 2. ledna 2018) 1929 – Václav Kučera, muzikolog, hudební skladatel, a pedagog († 22. duben 2017) 1931 Zdeněk Kolářský, sochař Václav Vlasák, jazykovědec († 5. února 2014) 1938 – Hynek Bočan, režisér 1939 – František Xaver Thuri, hudební skladatel († 22. dubna 2019) 1943 – Vladimír Poštulka, textař, spisovatel a gurmet-kritik 1945 – Zdeněk Tylšar, hornista a hudební pedagog († 18. srpna 2006) 1946 – Pavel Brümer, zpěvák a hráč na banjo († 15. září 2015) 1950 – Ladislav Kučera, kytarista, písničkář, zpěvák a výrobce kytar 1952 – Jana Matějcová, produkční, moderátorka a herečka 1964 – Radek Jaroš, horolezec, všech čtrnáct osmitisícovek 1965 – Ivana Zemanová, druhá a současná manželka prezidenta Miloše Zemana 1973 – Stanislav Řezáč, běžec na lyžích 1978 – Železník, kůň, čtyřnásobný vítěz Velké pardubické († 22. prosince 2004) 1988 – Jan Kudlička, atlet Svět 1542 – Jindřich III. Minsterberský, olešnický kníže († 10. dubna 1587) 1553 – Albrecht Fridrich Pruský, pruský vévoda († 27. srpna 1618) 1618 – Viktorie Farnese, vévodkyně z Moderny a Reggia († 10. srpna 1649) 1665 – James Butler, 2. vévoda z Ormonde, britský vojevůdce, státník a šlechtic († 16. září 1745) 1700 – Karel Fridrich Holštýnsko-Gottorpský, německo-švédský šlechtic († 18. července 1739) 1741 – Lorenzo Caleppi, italský kardinál († 10. ledna 1817) 1744 – Norbert Schreier, slovenský teolog, filozof a hebraista († 26. října 1811) 1745 – Oliver Ellsworth, americký právník a politik († 26. listopadu 1807) 1754 – Ferenc Széchényi, uherský šlechtic, učenec a filantrop († 13. prosince 1820) 1762 – Jean-Baptiste Jourdan, francouzský generál († 23. listopadu 1833) 1764 – Rudolf Ackermann, německý tiskař († 30. března 1834) 1767 – Carl Philipp von Wrede, bavorský polní maršál a diplomat († 12. prosince 1838) 1783 – David Cox, britský malíř († 7. června 1859) 1785 – Karl Drais, německý lesník a vynálezce († 12. prosince 1851) 1803 – James Brooke, britský dobrodruh, rádža ze Sarawaku († 11. června 1868) 1805 – Auguste Barbier, francouzský básník († 13. února 1882) 1818 – Alexandr II. Nikolajevič, ruský car († 13. března 1881) 1823 – Daniel Harrwitz, německý šachový mistr († 9. ledna 1884) 1837 – Georges Boulanger, francouzský generál a politik († 30. září 1891) 1854 – Henri Poincaré, francouzský matematik, fyzik, astronom a filozof († 1912) 1862 – Joseph Altsheler, americký spisovatel († 5. června 1919) 1863 Konstantinos Kavafis, řecký básník († 29. dubna 1933) Maria Teresa Ledóchowska, polská misionářka († 6. července 1922) 1871 – William Stern, americký psycholog a filozof († 27. března 1938) 1875 – Rafael Sabatini, britský spisovatel († 13. února 1950) 1876 – Zauditu I., etiopská císařovna († 2. dubna 1930) 1877 – Jacob Merkelbach, nizozemský fotograf († 6. února 1942) 1887 – Frederik Jacobus Johannes Buytendijk, nizozemský biolog, antropolog a psycholog († 21. října 1974) 1893 – Harold Urey, americký fyzikální chemik, Nobelova cena za chemii 1934 († 5. ledna 1981) 1895 – Vladimir Jakovlevič Propp, ruský lingvista († 22. srpna 1970) 1899 – Duke Ellington, vedoucí jazzového orchestru († 24. května 1974) 1901 – Hirohito, japonský císař († 7. ledna 1989) 1903 – Nikolaj Ivanovič Krylov, velitel strategických raketových sil Sovětské armády († 9. února 1972) 1907 Fred Zinnemann, rakousko-americký filmový režisér († 14. března 1997) Tino Rossi, francouzský zpěvák a herec († 26. září 1983) 1912 – Moše Landau, předseda Nejvyššího soudu Izraele († 1. května 2011) 1916 – Lars Korvald, premiér Norska († 4. července 2006) 1917 – Maya Deren, americká filmová režisérka, choreografka, tanečnice, spisovatelka a fotografka († 13. října 1961) 1922 – Toots Thielemans, belgický hudebník († 22. srpna 2016) 1926 – Pierre Radvanyi, francouzský jaderný fyzik německého původu 1927 – Jozef Remek, československý vojenský letec, generál († 2002) 1928 – Antônio Eliseu Zuqueto, brazilský římskokatolický duchovní, biskup († 23. srpna 2016) 1929 Maurice F. Strong, kanadský podnikatel, ropný magnát a politik († 27. listopadu 2015) Peter Sculthorpe, australský hudební skladatel († 8. srpna 2014) 1930 Jean Rochefort, francouzský herec († 9. října 2017) Joe Porcaro, americký bubeník 1931 – Lonnie Donegan, britský zpěvák, skladatel a hudebník († 3. listopadu 2002) 1932 – Andy Simpkins, americký kontrabasista († 2. června 1999) 1933 Mark Eyskens, premiér Belgie Willie Nelson, americký skladatel, textař, zpěvák, herec a aktivista 1934 – Pedro Pires, kapverdský prezident 1936 Zubin Mehta, dirigent indického původu Adolfo Nicolás, třicátý generální představený Tovaryšstva Ježíšova († 20. května 2020) Volker Strassen, německý matematik a informatik 1937 – Lluís Martínez Sistach, španělský kardinál 1938 Bernard Madoff, americký podnikatel, bývalý předseda burzy NASDAQ († 14. dubna 2021) Klaus Voormann, německý grafik, hudebník a producent Joan Peters, americká spisovatelka († 6. ledna 2015) 1940 – Peter A. Diamond, americký ekonom, Nobelova cena 2010 1941 – Jean-Marie Bottequin, belgický fotograf, fotoreportér a mim 1944 – Hermann Scheer, předseda Světové rady pro obnovitelné zdroje energie († 14. října 2010) 1945 Tammi Terrell, americká zpěvačka a textařka písní († 16. března 1970) Hugh Hopper, britský baskytarista († 7. června 2009) 1946 Franc Roddam, britský filmový režisér Aleksander Wolszczan, polský astronom Humphrey Carpenter, britský životopisec, spisovatel a rozhlasový hlasatel († 4. ledna 2005) 1947 Jacob Holdt, dánský fotograf, spisovatel a pedagog Zbigniew Zaleski, polský politik († 31. srpna 2019) 1953 – Nikolaj Budarin, ruský kosmonaut 1954 Jake Burton Carpenter, americký snowboardista, spoluvynálezce snowboardu († 20. listopadu 2019) Masaaki Suzuki, japonský dirigent a hráč na klávesové nástroje Helen Volková, zimbabwská pozemní hokejistka 1955 – Kate Mulgrewová, americká herečka 1957 – Daniel Day-Lewis, britský herec 1958 Michelle Pfeifferová, americká herečka Doreen Virtue, americká jasnovidka, léčitelka a spisovatelka 1959 Roger Eno, britský hudebník a skladatel Craig Armstrong, britský hudební skladatel 1970 Andre Agassi, americký tenista Uma Thurman, americká herečka 1974 Barbora Bobuľová, slovenská herečka Julian Knowle, rakouský tenista 1978 Bob Bryan, americký tenista Mike Bryan, americký tenista Niko Kapanen, finský hokejista 1980 – Patrick Staudacher, italský lyžař 1981 – Michal Gottwald, slovenský fotbalista 1983 – Semih Şentürk, turecký fotbalista 1987 – Sara Erraniová, italská tenistka Úmrtí Česko 1675 – Matouš Ferdinand Sobek z Bílenberka, arcibiskup pražský (* 19. září 1618) 1884 – František Bedřich Kott, hudební skladatel, varhaník a zpěvák (* 15. dubna 1808) 1895 – Hynek Jaroslav Mejsnar, klasický filolog, překladatel z řečtiny, básník (* 17. října 1837) 1921 – Jakub Hron Metánovský, učitel, fyzik, vynálezce a jazykový purista (* 4. června 1840) 1929 – Fráňa Kučera, básník (* 11. října 1897) 1934 – Karel Steiner, československý fotbalový reprezentant (* 26. ledna 1895) 1937 – Anton Günther, lidový básník a písničkář krušnohoří (* 5. června 1876) 1946 – Jaroslav Preiss, ekonom, bankéř a politik (* 8. prosince 1870) 1947 Karel Čurda, voják, člen paradesantu Out Distance a konfident gestapa (* 10. října 1911) Viliam Gerik, příslušník výsadku Zinc, spolupracovník gestapa (* 28. prosince 1920) 1959 – Bohuslav Burian, kněz, oběť komunistického teroru (* 16. října 1919) 1963 – Josef Tesla, ministr vlády Československa (* 22. února 1905) 1964 Anton Štefánek, československý politik slovenské národnosti (* 15. dubna 1877) Jarmila Svatá, herečka a spisovatelka (* 23. září 1903) 1967 – František Wonka, římskokatolický duchovní a kronikář (* 11. května 1900) 1977 – Jan Knob, spisovatel (* 24. června 1904) 1981 – Miloslav Disman, divadelní a rozhlasový režisér (* 27. dubna 1904) 1988 – Jan Kapr, hudební skladatel (* 12. března 1914) 1990 – Jaromír Wolf, horolezec, expediční lékař, skaut (* 24. března 1919) 2004 – Radim Cvrček, režisér, scenárista a herec (* 30. listopadu 1931) 2014 – Iveta Bartošová, zpěvačka (* 8. dubna 1966) 2015 – Jiří Pelikán, spoluzakladatel Evropského hnutí fair play (* 4. června 1932) 2019 – Josef Šural, fotbalista (* 30. května 1990) Svět 1347 – Marie Navarrská, aragonská královna (* 1330) 1380 – Kateřina Sienská, italská řeholnice (* 25. března 1347) 1608 – Marie Anna Bavorská, manželka arcivévody Karla II. (* 23. března 1551) 1630 – Théodore Agrippa d'Aubigné, francouzský učenec, vojevůdce, státník a spisovatel (* 8. února 1550) 1663 – Markéta Jolanda Savojská, vévodkyně parmská (* 15. listopadu 1635) 1676 – Michiel de Ruyter, nizozemský admirál (* 24. března 1607) 1707 – George Farquhar, irský dramatik (* 1677) 1743 – Abbé de Saint-Pierre, francouzský kněz, diplomat a osvícenský politický myslitel (* 18. února 1658) 1768 – Filippo della Valle, italský sochař (* 26. prosince 1698) 1771 – Bartolomeo Rastrelli, italský architekt v Rusku (* 1700) 1793 – John Michell, anglický filozof a geolog (* 25. prosince 1724) 1841 – Aloysius Bertrand, francouzský básník a spisovatel (* 20. dubna 1807) 1859 – Dionysius Lardner, irský fyzik a matematik (* 3. dubna 1793) 1881 – Antoine Samuel Adam-Salomon, francouzský sochař a fotograf (* 9. ledna 1818) 1882 – John Nelson Darby, angloirský biblista a evangelista (* 18. listopadu 1800) 1894 – Benjamin Brecknell Turner, britský fotograf (* 12. května 1815) 1900 – Muhammad Ali Ibrahim, egyptský princ († 2. července 1977) 1911 – Jiří ze Schaumburg-Lippe, německý kníže (* 10. října 1846) 1915 – Şehzade Mehmed Selaheddin, jediný syn osmanského sultána Murada V. (* 6. srpna 1861) 1916 – Jørgen Pedersen Gram, dánský matematik (* 27. června 1850) 1923 – Ernst von Plener, předlitavský politik (* 18. října 1841) 1933 – Konstantinos Kavafis, řecký básník (* 29. dubna 1863) 1935 – Leroy Carr, americký bluesový zpěvák a klavírista (* 27. března 1905) 1943 – Wilhelm Schlenk, německý chemik (* 22. března 1879) 1945 – Hermann Fegelein, velitel Waffen-SS (* 30. října 1906) 1947 – Irving Fisher, americký ekonom (* 27. února 1867) 1951 – Ludwig Wittgenstein, rakouský filozof (* 1889) 1953 Moïse Kisling, francouzsko-polský malíř (* 22. ledna 1891) Alice Prinová, pařížská modelka, zpěvačka, herečka a malířka (* 2. října 1901) 1956 – Wilhelm von Leeb, německý polní maršál (* 5. září 1876) 1960 – Alois Zima, český architekt (* 31. ledna 1873) 1972 – Ntaré V., poslední král Burundi (* 2. prosince 1947) 1976 – Anna Barkovová, sovětská básnířka, novinářka a scenáristka (* 16. července 1901) 1980 – Alfred Hitchcock, britský a americký filmový režisér, scenárista a producent (* 13. srpna 1899) 1982 Petronij Gaj Amatuni, ruský spisovatel dětské literatury (* 29. června 1916) Jimmy Jones, americký klavírista (* 30. prosince 1918) 1986 – Thomas N. Scortia, americký spisovatel (* 29. srpna 1926) 1990 – Max Bense, německý filozof a teoretik umění a vědy (* 7. února 1910) 1993 – Mick Ronson, britský rockový kytarista, zpěvák, skladatel (* 26. května 1946) 1994 – Russell Kirk, americký politický filozof a historik (* 19. října 1918) 2001 – Barend Biesheuvel, premiér Nizozemska (* 5. dubna 1920) 2005 – Alla Alexandrovna Andrejevová, ruská výtvarnice, žena básníka a mystika Daniila Andrejeva (* 25. února 1915) 2006 – John Kenneth Galbraith, americký ekonom (* 15. října 1908) 2007 Joseph Nérette, haitský prezident (* 1924) Ivica Račan, chorvatský premiér (* 24. února 1944) 2008 – Albert Hofmann, švýcarský chemik (* 11. ledna 1906) 2012 Éric Charden, francouzský zpěvák (* 15. října 1942) Joel Goldsmith, americký hudební skladatel (* 19. listopadu 1957) Ervin Zádor, maďarský vodní pólista (* 7. června 1935) Kenny Roberts, americký zpěvák (* 14. října 1927) 2014 Reuven Feuerstein, izraelský psycholog (* 21. srpna 1921) Bob Hoskins, anglický herec (* 26. října 1942) 2015 – Giovanni Canestri, arcibiskup Janova, kardinál (* 30. září 1918) 2019 – Josef Šural, český fotbalista (* 30. května 1990) 2020 Irrfan Khan, indický herec (* 7. ledna 1967) Jānis Lūsis, sovětský atlet lotyšské národnosti, olympijský vítěz v hodu oštěpem (* 19. května 1939) Maj Sjöwallová, švédská spisovatelka a překladatelka (* 25. září 1935) Svátky Česko Robert, Roberta Robinson Roderik, Rodrigo Roland Svět Mezinárodní den tance Slovensko: Lea Japonsko: Den zeleně Japonsko: Narozeniny císaře Hirohita Liturgický kalendář Sv. Kateřina Sienská Reference Externí odkazy Dubnové dny


2. 8. 2013 Retro United *** Sám jsem se totiž už v minulosti pokoušel udělat jakýsi herní specializovaný portál - rpghry.cz. Posléze mne moje grafomanská činnost natolik vytěžovala, že jsem přesunul své soustředění čistě na své osobní hraní. Přesto jsem ale pořád toužil po komunitním portálu (pro RPG hry), který by byl tvořený obsahem zvenčí. Poslední pokus jsem udělal v rámci vytvoření RPGhry.cz na Google+, kam jsem chtěl jen dávat odkazy na články z webu, s minimálním nebo žádným komentářem. Nápad jistě dobrý. Výsledky nebyly dobré. Problém je samozřejmě v počtu lidí. Můj nápad mít jedno místo koncentrovaných novinek totiž vyžaduje, aby na tu samou stránku dávalo odkazy více lidí, než jen já. Ve finále jsem měl v plánu udělat stránku, která by agregovala sociální sítě, přičemž "redaktoři" by jen dávali na své G+, Twitter, Facebook nebo jinou síť doporučované odk 1000 azy (případně i s komentářem) a s patřičným hashtagem. Agregátor by pak denně (či jednou za hodinu) prolítl účty redaktorů na všech sítích a co by mělo hashtag, to by se zobrazilo na hlavní stránce. Výhoda tohoto řešení je závratná - při dostatečeném počtu "redaktorů" je skoro bezpracné opatřit jakýkoliv příspěvek pouhým hashtagem navíc - a server může přetékat zajímavými informacemi, protože každý redaktor sleduje to své, kdy jen hashtagem provádí výběr. Tohle ale nebude fungovat u retrogamingového portálu, protože je to mnohem širší téma a krom prostých hashtagů by se musela zavést také nějaká kategorizace (více druhů tagů?) a tím se věc začíná komplikovat. Zamyslel jsem se. A tohle je to, co mne napadlo: Úplně v první řadě je nutné si určit cíl a smysl projektu. Pokud by mělo být cílem mít na jednom místě zajímavé články, osobní sondy, mnoha blogerů, přičemž redakční činnost by byla jen výběr článků... to je celkem jednoduché k realizaci, ale význam je skoro nulový. Těch blogerů sice není málo, ale už nyní mám v RSS všechny podstatné a takový portál by byl jen zbytečná duplicita. Navíc by takto pojatý projekt byl hodně uzavřený, chodila by tam stejná sorta lidí, co by se plácala po ramenech. Neříkám, že je na tom něco špatného, ale spíš v tom nevidím žádný přínos. Dtto psát recenze na nové hry staromileckou optikou nebo opačně - je to určeno pro příliš úzkou skupinu čtenářů, kteří stejně naše blogy sledují. Dle mého názoru již nyní žijeme v době, kdy se staré hry (ale i starý hardware!) dostalo do obecného podvědomí více, než si možná myslíme. Gamifikace jinak neherních produktů, interaktivní stránky, sociální sítě, filmy, televize - prakticky na všem lze nalézt souvislosti, které vedou ke kořenům počítačů, jako interaktivního média, stejně tak jako ke kořenům her. Podle mne by bylo přínosné analyzovat současné trendy a nacházet právě tyto souvislosti. A teď nikoliv proto, abychom ukázali, že "to už tady bylo a lepší", ale spíš jenom dávat lidem informace, že ten blbej telefon, co mají v ruce, má hry přibližně ve stejné kvalitě, jako Atari 2600. Proč ale lidé tyto hry hrají na telefonu, ale ne na originální konzoli? V čem se tyto hry liší? V čem je jejich motivace? Jak se změnila cílová a věková skupina hráčů? Nechci tím říci, že web by měl obsahovat suché analýzy. Chci tím říci, že zde existuje nevyužitý prostor, který by mohl zajímat mnohem širší publikum. Bral bych to jako obecně mediální projekt, který by měl kořeny právě ve starých hrách. To samé hardware. Po bouřlivých devadesátých letech pozorujeme, že se výrobci HW opět uchylují k unifikovaným řešením (CPU, GPU), tedy že kopírují prastaré koncepty dedikovaných čipů. Vedle toho ale existují softwarové (a pro telefony jsou i hardwarové) frameworky pro programátory, kteří pak mají jistotu, že jejich programy poběží stejně dobře na mém PC, stejně jako na sousedově. Výkonu je habaděj, že skoro nemá smysl optimalizovat a to přesto, že je k dispozici unifikovaný HW (konzole), tak SW. A co staré dobré hry na cardridgích, které zkrátka musely být programátorsky bezchybné a když nebyly, byl to průser? Nástup HDD v moderních konzolích zlomil roky budovanou prestiž konzolových her... opět zde vidím obrovský prostor pro komentáře HW i SW z neherního hlediska a tím uspokojit nejrůznější geeky, ale i laiky. Dále - hry samotné, jako ekonomický model. Porovnávání prodejních čísel dnes a dříve - rozdíl v reklamě, demoverzích, merchandisingu, dopad na společnost. Je to jen další téma, na kterém se snažím demonstrovat, že informací je na internetu sice přehoušle, avšak jejich analýza a dávání do souvislostí je něco, co tady zoufale chybí 1000 (resp. některé zahraniční weby to celkem umí, gamasutra, rps atd.) a může to koexistovat s klasickým herním webem typu Games.cz, aniž bychom si brali návštěvníky. Jelikož jsou hry můj hlavní obor (i když nedělám zdaleka jen retro), mám denně spousty malých postřehů, které se tu a tam snažím dávat na G+ nebo Twitter, ale co mne demotivuje je fakt, že by mne nejprve musel někdo znát a "oblíbit si mne", aby moje posty vůbec četl a něco si z nich odnesl. Určitá mez odosobnění (tj. ne blogování) a zařazení zajímavostí na portál, tvořený desítkou nezávislých lidí by pomohl tyto souvislosti mezi informacemi vypíchnout. Obecně - úplně nejlepší by bylo začít něčím, o čem se ví, že to funguje. Já mám takové vzory, jako je třeba magazín Retrogamer nebo Killscreen (oba vřele doporučuji, koukněte alespoň na nějaké demo PDF nebo v horším případě web). Ty jsou totiž psané dospělými lidmi pro dosplělé lidi. Tohle je to, co na našem webu prakticky neexistuje. Jak jsem naznačil dříve - jsou tady projekty jako oldplayer.cz, částečně se o to někdy snažím i já - ale i tak nelze upřít, že jsem spíše nechtěné dítko Mamouliana, které se podvědomě překonat svého otce. To říkám na rovinu - entita Dave de Sade není stejná bytost, jako David Kubec. Jistě, sdílíme spolu opravdu mnoho, ale zdaleka ne všechno. A bohužel pro mne - Dave de Sade není ten, který by se chtěl hrami zabývat odborně. Je to ten, který hry kritizuje, že nejsou zábavné z JAKÉHOKOLIV důvodu, který může být čtenáři neznámý, či mu může přijít absurdní, pokud neprošel stejnou školou prvních Excaliburů a Score. Vedle toho jako David Kubec se snažím najít odpověď na otázku, čím je definovaná zábavnost her. Proč někoho baví to a jiného ne? V čem se ty dvě lidské bytosti liší? Nejen ve smyslu vztahu k hrám, ale co jejich rodinný život, zdraví, psychické zdraví, dětství, zájmy, práce? Vidím v tom opravdu hluboké souvislosti a z tohoto bych chtěl využít. Napadlo vás třeba, že Animal Crossing by se dal realizovat i na VIC-20? A nezapomínejme na "new age retro". Stejně zaujatě, jako dokážu psát o Amize, můžu psát i o Playstation 2. Opět je zde prostor pro mladší pisatale, kteří nezažili Amigu - možná, že Playstation 1 byla jejich první herní mašina a na Playstation 2 koukají, jako na zjevení ještě dnes, třináct let po vydání. Jak budu na Playstation 2 vzpomínat já a jak Sledge? U kterých her predikuji status kultovnosti? Přijde někdy čas, kdy někdo "zapomene" na Dooma, i když FPS žánr se má čile k světu? Co rozhovory se současnými hráči? Co někoho poprosit, zda by se někdo zúčastnil experimentu a hrál by třeba na ZX Spectru nějakou hru, přestože se sám narodil až v roce 2000? Jak ty hry vnímá? Budou ho bavit? A co obráceně - donutit někoho starého (ideálně "vysloužilého" hráče), aby si zahrál nějakou novinku? Jak ji bude posuzovat? Co se mu na ní bude líbit a co ne? Velice mne třeba zaujal článek o vojákovi armády USA, kterému dali na test Call of Duty. Ten chlápek v jedné větě vystihl hru lépe, než všichni odborní recenzenti dohromady ("It's a gun porn, nothing else"). Jak by (ne)hráči současných mobilovek vnímali staré hry? Je v tom hromada psychologie a téma starých her je ideální v tom smyslu, že jde o obor dynamicky se vyvíjející, tj. že většina lidí, co toto médium stvořilo, je pořád naživu a kořeny této zábavy (v masovém měřítku) jsou součástí naší paměti. A dále - každé umění musí být vnímáno subjektivně a od retro portálu bych očekával střízlivé texty, které budou v principu v rozporu, aniž by mělo jít o hádku, ale čistě jen vyjádření názorů. Líbilo by se mi, k 7ac dyby bylo dané nějaké téma (třeba prodejnost her v roce 1990 a 2010), které by mělo svou faktografickou část (analýzu) a následně názory jednotlivých redaktorů. A nemusí jít samozřejmě jen o seriózní věci, může jít o názory na tak abstraktní věci, jako je dojem ze skákání v herní sérii Super Mario (všechny díly). Pro jistotu zopakuji - hry jsou zábavné a měla by být zábava o nich psát. Aby to ale nebyl prostý copy-paste z osobních blogů, redakce by zodpovídala za obsah a témata, kterážto ale bude sama vybírat. (Mimochodem - o něco takového se pokusila Kultura Kriplů, ale dle mého názoru jich na to bylo čím dál méně a byli si hodně podobní v mnoha zásadních otázkách). A to nemluvíme o fenoménu fanbojů, tedy Nintendo vs Sega, Amiga vs Atari, PC vs konzole - odvěká to bitva uměle vyvolávaná marketingovými odděleními za zvýšení prodejů. Proč tohle vůbec funguje? Proč jsou lidi tak blbí, že se dokážou do krve (alespoň na těch internetech) pohádat o tom, zda jim vyhovuje více gamepad nebo klávesnice? Jaký by byl střízlivý pohled na věc? Není to třeba o tom, že ceny konzolí i PC hardwaru jaksi korelují s příjmy cílové skupiny, aby šlo o dlouhodobou investici, tj. že si průměrně movitý hráč prostě nemůže dovolit živit dvě či více platforem najednou? Jak tomu bylo v letech osmdesátých, kdy vznikaly tuny dedikovaných a často jednoúčelových automatů? Další kapitola či téma - arcade hry. Loni jsem měl moc pěknou přednášku o smrti ve hrách (brzy se její výtah objeví u mne na blogu), kde jsem mimo jiné odhalil, že vhazování mincí do automatu je to samé, jako dneska mikrotransakce, případně placení za World of Warcraft. Avšak design současných her se podstatně liší od těch automatových, anebo neliší? Jak u čeho, že ano. Takže bych si s chutí přečetl článek 1000 nějaké experta na arcade hry, který v ideálním případě dobu prožil na vlastní kůži a může mi poskytnout například náhled do jeho tehdejší peněženky a jak to měnilo jeho postoj ke hře. A doplnit to nějakým rozhovorem samotného vývojaře oné automatové hry, jak uvažoval při designování obtížnosti, aby zachoval motivaci hráče vhodit další minci. Je zde korelace s designem současných her s mikrotransakcemi? A tak dále, a tak podobně. Já vidím hry za vším a všechno muselo někde začít. Byl to Magnavox Odyssey, který dostal hry do domácností a o třicet let později hrajeme Angry Birds na dotykovém display a to vše na neporovnatelně výkonnějším HW - ale design hry se od Odyssey her skoro neliší, že? A co ty obří dotykové obrazovky, používané třeba ve zprávách v televizi? Začlenění interaktivity do takovéhoto média mi přijde zajímavé. Nemluvě o těch mnoha tickerech, ve kterých dole plují zprávy, asocující sociální sítě a podobná moderní média. Věděli jste třeba, že ředitel nové televize Déčko vyčlenil 50% (!!!) rozpočtu do internetového portálu, kde hlavním prvkem budou hry? A jako hry to asi budou? Jasně, flashovky. Ale jaké mechanismy to budou, aby byly pro děti? No, bude to zřejmě vykrádačka starých her z osmibitů, těch nejjednodušších, protože ty se dají snadno hrát i v dětském věku. A když to rozšíříme - staré hry mívají takovou tu magickou a instantní hratelnost, kdy vám stačí pět minut a pobavíte se, zapotíte se... ale dosáhnou i v takové primitivní hře HI-SCORE je umění, které vyžaduje hardcore nasazení celého pařana (pařanky). Co třeba hra Kaboom na Atari 2600 - rozebrat taktiku hráče, aby dosáhl nejvyššího score? Co třeba strategie v PacManovi, kdy duchové různě zrychlují při zatáčení a když to hráč ví, může toho využít ve svůj prospěch. Staré hry jsou unikátní nejen jaderným nápadem, ale jsou také překvapivě chytře navržené, jako celek. Hraju občas na čínském klonu Atari 2600 a dost často je to jen taková haha legrace hraní, abych to oprášil. Pak si ale řeknu, že překonám skóre kamaráda třeba v Keystone Capers - a ono je to tuhý jako prase! Ale po několika hodinách hraní jsem nějakou taktiku našel. Oprášil jsem ty mozkové závity, které jsou za posledních patnáct let silně nevyužité a zjistil jsem, že pořád v sobě mám toho ducha pětiletého dítěte, které poprvé vidí hru a jediné, co ho zajímá, je překonat skóre staršího bratra, i kdyby u toho mělo sedět do rána. A to je mi kurva přes třicet, je to normální? Je. A právě proto bych si chtěl o takových věcech počíst, u nějakých unikátních souvislostech, o kterých jsem dosud nevěděl. Ideálně bych chtěl takové souvislosti i odhalovat a psát o nich. Ještě jsem chtěl dodat jeden argument pro existenci projektu – my s tím věkem okolo 25-35 jsme s hrami vyrůstali v podstatě od dětství. Jistě, že i v osmdesátých letech lidi hráli hry a bylo jim třicet – jenže oni začali třeba až ve dvaceti vůbec poprvé hrát, protože do té doby hry nebyly zas tak rozšířené. Po nás už nikdy nebude nikdo, kdo by vyrůstal ve světě bez počítačových her. Jsme děti dětí, které prožily dětství bez počítačových her. My už svým dětem nemůžeme říkat "nehraj pořád ty hry, co z tebe bude ve třiceti", jak říkali naši rodiče nám. My jsme s hrami vyrostli a žijeme pořád, ba dokonce se hry masově rozšířily – v různých formách – do většiny oborů lidské činnosti (i když bychom hovořili jenom o interaktivních výstavách). A my jsme ještě prožili léta kvasu, boom her, byli jsme opalováni v epicentru výbuchu her, pořád jsme ještě stihli zachytit velkou část záře opojení (u mne díky tomu, že v Československu prostě nebyly konzole a nástup počítačové techniky a her jsem 1000 prožil asi s desetiletým zpožděním – leč o to rychleji jsem to dohnal ;). To mi přijde jako dobrá záminka ;). Tohle všechno, co jsem doposud napsal, by byla podle mne jedna z možných cest, která by měla šanci na život. Jako každý obor lidské činnosti, i žánr retra se vyvíjí. Jeho postavení ve společnosti se mění z okrajového na masový, jen v jiném kabátě. Velká výhoda retroher je v tom, že bude pořád o čem psát, dokud budou vycházet nové hry - takže hovoříme o horizontu desítek, ne-li stovek let, než lidstvo na počítačové hry dočista zapomene, aby nemělo smysl o nich psát. Druhá možnost, která mne napadá a která by také mohla být životaschopná, by byl parodický web. Zcela přiznaně a s nadsázkou psát o nových hrách v kontextu starých a naopak. Mělo by to dvě strany mince (oldfarts vs newfags) a aniž by muselo jít jen o nějakou kritiku současných her, mohla by se dělat sranda skoro ze všeho, třeba po vzoru UK Resistance nebo fake accountů na Twitteru ála @petermolydeux, @kazhiraiceo nebo @reggiefillsnoa . Co se snažím říct je, že hodně milovníků retra bere svůj koníček vážně - což je v pořádku - ale to jim právě dává možnost smát se sobě samotným. Humoristický web by mohl kritizovat nejrůznější tisková prohlášení, sloužit i jako paměť národa, sledovat nějaké kauzy - zejména ty, které se týkají remaků starých her (cokoliv od Duck Tales po Metal Gear Solid 3) a umím si představit, že by se na tom dalo vyřádit skutečně dokonale. A na závěr nyní moudro otce Fura: Kdysi dávno jsem četl celkem trefnou glosu, něco ve smyslu "Deset úrovní Amigisty". Na první úrovni je člověk, který o Amize nic neví. Na druhé úrovni je ten, který o Amize slyšel. Na třetí ji i viděl a něco s ní možná dříve dělal. Čtvrtá úroveň jsou lidé, co s mají s Amigou spojený kus svého života. Na páté úrovni už máte Amigu. Šestá - hrajete na ní hry. Sedmá - používáte ji k práci. Osmá - vyvíjíte pro ni software. Devátá - vyvíjíte pro ni hardware. Desátá - pořádáte akce, vedete portály a sdružujete lidi na nižší úrovni. Nějak takhle to bylo, teď za boha nemůžu najít originál (ani nevím, zda-li to bylo česky, googlil jsem jenom chvilku). Na konci tohoto rozdělení byla otázka: chceš, aby se všichni Amigisti měli lépe? Odpověď: přejdi na vyšší úroveň. Tohoto moudra se snažím tak trochu držet, alespoň co se Amigy týče ;). Když to nyní vztáhnu na nápad s RetroUnited (pracovní název, mně se moc nelíbí ;), tak to, o čem tady diskutujete a o čem píšu, je přesně ono - přechod na vyšší úroveň. Pokud hraní a blogování jednotlivců je dejme tomu osmej nebo devátej level v tomto kontextu, nyní tady hovoříme o přechodu na desátej. S tím se ovšem pojí to, že už tady nemluvíme o něčem, co můžeme doma lepit na koleně a plácat se po ramenou. Už by to znamenalo nějaké závazky - zodpovědné redaktory, co to nevzdají po měsíci. Záruku, že čtenář zavírá okno prohlížeče nadšený a obohacený. Mluvíme tady o finanční investici, mluvíme o tom, že se musí zlanařit desítky lidí, co mají talent na psaní a chápání informací. Mluvíme tady v podstatě o fulltime jobu, který by po nastartování mohl klidně nést i dost peněz ať už z reklamy nebo z akcí. Já jsem rozhodně pro ;). Je to koneckonců smysl mého života a i když to podle mého blogu tak možná nevypadá, za těch mnoho let hraní jsem myslím už našel i vrcholné téma, které chci zpracovat. A takovýto portál by mi hrál do karet, ať už bych na něj přispíval nebo bych jej jenom četl (a klidně bych za takový magazín i platil, mimochodem). 3 komentáře: