text: Velká hyperprostorová válka |Konflikt: Velká hyperprostorová válka| |[[Soubor:{{{obrázek}}}|300px|{{{komentář}}}]] |Strany| |Republika||Sithské impérium| |Velitelé| |Nejvyšší kancléř Pultimo Císařovna Teta mistr Ooroo† mistr Memit Nadill |Naga Sadow Shar Dakhan Gav Daragon† |Síla| |republiková flotila, rytíři Jedi, povstalci z Kirreku||sithská flotila, massassijští válečníci| |Ztráty| |Velmi těžké||Téměř celá rasa Sithů vyhubena| |{{{poznámky}}}| Velká hyperprostorová válka je fiktivní konflikt v prostředí Hvězdných válek, který se odehrál 5 000 let před událostmi ze čtvrté epizody. Jde o vůbec historicky první konflikt v dějinách Star Wars galaxie, v němž se střetl řád rytířů Jedi se Sithským impériem. Zároveň se v tomto konfliktu stali Sithové tím, čím jsou známí, tedy ideologií prahnoucí po absolutní moci. Obsah Objev Sithského impéria[editovat | editovat zdroj] Sithové byli už téměř dva tisíce let před tímto konfliktem ovládnuti temnými Jedi, kteří byli vykázáni z Republiky po prohraném konfliktu Stoletá temnota. Jejich existence byla dokonale utajena až do doby, než na planetě Korriban jednoho dne přistála loď Starbreaker 12, kterou pilotovali dva prospektoři na útěku, sourozenci Gav a Jori Daragonovi. Na jejich slova "přicházíme v míru" však Sithové reagovali jejich zadržením a málem i zlynčováním. Na hlavním světě Sithů Ziost se rozhodovalo o jejich osudu. Měli však štěstí. V tu dobu zemřel Temný pán ze Sithu Marka Ragnos a mezi Sithy vypukl boj o moc. Nejvážnějšími nástupci byli konzervativec Ludo Kressh a jeho úhlavní nepřítel Naga Sadow, jenž chápal přílet dvou prospektorů jako znamení, že je čas, aby Sithové ovládli galaxii a Republiku, kterou do té doby považovali za nepodloženou legendu. Sadow nakonec uspěl v zisku hlasů dalších sithských lordů potom, když zinscenoval útěk obou prospektorů a svedl smrt stráží na republikové agenty. Na jednání proto představil plán invaze jako "odvetného úderu". Stal se tedy téměř jednomyslně Temným pánem ze Sithů, pouze Ludo Kressh nebyl spokojený. Byl přesvědčen (a nemýlil se), že Sadowova kampaň povede ke katastrofě a zániku Impéria. Proto chtěl Gava a Jori od začátku jakožto špehy popravit. Sadowovi chtěl plány překazit a zaútočil tedy se svou letkou na jeho pevnost na měsíci Khar Shian. Naga Sadow oběma sourozencům už dříve namluvil, že je jejich přítel a chce, aby se dostali domů. Propustil Jori na svobodu, ať se vrátí domů na Koros do galaktického jádra, zatímco jejího bratra Gava držel ve své druhé, tajné pevnosti, kde ho učil ovládat Sílu pod taktovkou temné strany. Na Starbreaker 12 nechal umístit senzor, jenž zkopíroval všechny údaje o hyperprostorové stezce, aby mohl provést svůj plán. Jori Daragonová však prohlédla, co Naga Sadow chystá, a podařilo se jí nakonec varovat císařovnu Tetu před blížící se invazí. Císařovna Teta proto nechala uvést armádu do pohotovosti a s mistrem Jedi Memitem Nadillem odcestovala na Coruscant varovat senát. Zde však bylo varování zcela ignorováno. Invaze Sithů[editovat | editovat zdroj] Nedlouho po bitvě s Ludo Kresshem, kterého zahnal na ústup, zahájil invazi do Republiky s úplně celou Sithskou flotilou, protože se domníval, že nikdo neobjeví, odkud zaútočil. Sithové tak zaútočili najednou na tyto systémy: Koros, Kaikielius, Foerost a Coruscant. Konflikt se brzy rozšířil i na planety Metellos, Basilisk a Shawken. Naga Sadow celé flotile velel a podporoval ji bitevní meditací ze své stanice, kterou umístil na oběžnou dráhu červeného veleobra Primus Goluud, kolem kterého proletěli i Daragonovi, než se dostali do Impéria. Republika byla naprosto nepřipravená. Následující bitvy probíhaly prakticky současně. Bitva o Coruscant[editovat | editovat zdroj] Rytíř Jedi Odan-Urr, který měl vizi, jak se galaxie utápí v temnotě, pomáhal už před tím sehnat podporu císařovně Tetě v senátu pro přípravu na invazi, nicméně Jediové na Coruscantu, kteří byli přítomni (Tuknatan, Sonam-Ha'ar a Anavus Svag), podporu slíbili a dobrovolně hlídkovali. Krátce poté se z hyperprostoru vynořily desetitisíce sithských válečných plavidel pod velením sithského generála Shara Dakhana, které začaly nemilosrdně bombardovat povrch planety a vysazovat pěchotu Massassijů, podpořenou korribanskými válečnými zvířaty, zejména behemoty. Coruscantské dělostřelectvo bylo bezbranné. Sithové na povrchu obklíčili budovu senátu a střetli se zde s rytíři Jedi a malou skupinou vojáků, kteří naléhání císařovny Tety vyslyšeli a drželi pohotovost. Jejich snaha však byla marná, Sithové snadno masakrovali po celém povrchu civilisty i ty, kteří se snažili bránit. Později se však ukázalo, že počty Sithů na planetě jsou dalece přehnané a jsou výsledkem Naga Sadowovy bitevní meditace nasměrované od veleobra Primus Goluud. Když byla přerušena, značná část armády náhle zmizela a ukázalo se, že šlo o hologramy za účelem donutit obránce nebýt odvážný. Všichni čtyři Jediové před budovou senátu pak vyzvali zbylé coruscantské vojsko k protiútoku na sithské pozemní síly a zahnaly je zpět do jejich výsadkových lodí. S nabytou morálkou pak zbytky dělostřelectva mnohé sestřelily. Zmatení Sithové, kteří bez podpory meditací najednou ztratili výhodu, se s hrůzou vrátili na Korriban. Bitva o Kirrek[editovat | editovat zdroj] Císařovna Teta po svém neúspěchu v senátu odcestovala do svého systému Koros, kterému vládla a který nedávno sjednotila pod jednotnou vládu. Jelikož Sithové mezitím obsadili hlavní svět systému Koros Major, musela hledat spojence. Vyhledala proto na Kirreku vůdce separatistů Llabana, proti němuž ještě nedávno válčila ve válce o sjednocení, aby s ním uzavřela spojenectví, protože ho vnímala jako schopného velitele, i když byl nepřítel. Llabanova jediná podmínka byla svoboda pro jeho muže, kteří byli zajati a hromadně převáženi do trestanecké kolonie na Ronice. Císařovna svolila a Llaban se pro ně ihned vydal, aby se připravili. Před bitvou na planetu dorazili i mistr Jedi Ooroo a jeho učedník Odan-Urr. Krátce po návratu Llabana Sithové zaútočili v lodích, s massassjskou pěchotou i válečnými zvířaty. Sithové však měli proti spojeným armádám koroského výsadku na Kirreku a bývalých separatistů zdrcující početní převahu a museli proto ustupovat. Odan-Urr se snažil vojáky podpořit bitevní meditací a zároveň podkopat vůli Sithů bojovat, jenže tato meditace nebyla proti zuřivým massassijům vůbec účinná. Aby zabránil porážce, rozhodl se mistr Ooroo obětovat. Ooroo byl totiž celegián a v pro něj jedovaté kyslíkové atmosféře musel nosit skafandr napuštěný cyankálními plyny, jež byly na druhou stranu extrémně toxické pro živé formy dýchající kyslík. Vrhnul se tedy do bitvy a sám prorazil na vhodných místech do skafandru díry, aby vítr cyankály zavál do středu sithské armády. Jeho oběť nebyla marná. Cyankály okamžitě usmrtily mnoho massassijů na planetě. Sithové však i nadále útočili i přes ohromné ztráty. Na planetu však začaly přistávat další sithské lodě a vojska se domnívala, že je konec. Nicméně na zádi měly namalovány znaky císařovny Tety. Uvnitř totiž byli právě propuštění trestanci z Roniky, kteří posílili kirrecká vojska, když se jim povedlo odrazit pokus Sithů ovládnout Roniku a zajmout pár jejich křižníků. Kirrecká vojska spolu s bývalými povstalci a trestanci tedy mohli přestat ustupovat a zahájili protiútok. Na to Sithové reagovali zběsilým útěkem. Bitva ukázala, jak jsou potřebné všechny možné zdroje. Nebýt bývalých separatistů, zcela jistě by SIthové Kirrek a celý systém Koros dobyli. Bitva o Koros Major[editovat | editovat zdroj] Ihned potom, když byla císařovna Teta varována Jori Daragonovou před Sithy a pokoušela se získat podporu v senátu Republiky, jmenovala do čela své armády generála Vontaiga, aby dal dohromady armádu a planetární flotilu, která ještě stále obnovovala rozsáhlé škody po uplynulé válce proti Llabanovým separatistům, s nimiž Teta musela nyní uzavřít spojenectví. Na planetu totiž dorazily invazní síly, z nichž mnoho odcestovalo dále na Coruscant a jiné světy, zatímco flotila pod vedením Sadowova učedníka Gava Daragona vedla útok proti Korosu Major a Kirreku. Koroská armáda se zabarikádovala v městě Cinnagar, jež obepínalo půl planety. Do bitvy se aktivně zapojila i císařovna Teta se svým velkým kopím a Jori Daragonová, které rytíř Jedi Odan-Urr půjčil svůj světelný meč, než se vydal na Kirrek. Obyvatelstvo Korosu však bylo naprosto nepřipraveno a nevarováno, takže s prvními bombami dopadlými z oběžné dráhy vypukla v Cinnigaru všeobecná panika, která Sithům usnadnila vylodění pěchoty Massassijů a behemothů. Koroská obrana byla ze začátku značně zmatená a dělostřelecké baterie častokrát místo sithských plavidel zasahovaly vlastní civilní budovy. Gav Daragon se vylodil také se svými podřízenými Massassaji, aby vyhledal svou sestru Jori, i když tohle měl zakázané. Oficiálně svůj motiv odůvodnil tím, že ví, jak vyřadit z provozu planetární obranu, aby Sithové zvítězili bez boje a beze ztrát. Přistál poblíž dílny Aarrby Hutta, který byl starým rodinným přítelem, ale kvůli dluhům se s nimi rozkmotřil. Jakmile Aarrba spatřil svého bývalého chráněnce, plivl mu do obličeje za to, že ho nejprve okradl, a pak to dopracoval do čela nepřátelské invazní armády, a nazval ho zrádcem. Massassijové automaticky Aarrbu Hutta napadli a probodli mu břicho. Než zemřel, podařilo se starému Huttovi zabít několik útočníků a pak svým mrtvým tělem zavalil další. Když se na místo probojovala Jori, obvinila se slzami v očích bratra z Aarrbovy vraždy a zabila světelným mečem jeho zbylé Massassije. Gav si v tu chvíli v návalu emocí uvědomil, že činil celou dobu špatně, a beze slova z místa uprchnul. Nalodil se na vlajkovou loď a opustil Koros. Svým útěkem však Gav způsobil rozpad struktury velení v sithské armádě a značně usnadnil jejich porážku na Korosu. Bitva o Primus Goluud[editovat | editovat zdroj] Gav totiž Koros a bitvu opustil, aby si vyřídil účty s Nagou Sadowem, protože si uvědomil, že s ním celou dobu jen manipuloval a zlákal ho na temnou stranu Síly. Zároveň věděl, že s jeho smrtí skončí i tato nesmyslná válka, takže vypálil salvu na jeho stanici u červeného veleobraPrimus Goluud, který se nacházel pár světelných let od Korosu. Naga Sadow pak Gavovi poslal zprávu, aby se nalodil na stanici a vyřešil s ním problém z očí do očí. Gav Daragon souhlasil, avšak celá stanice byla prázdná. Naga Sadow ji totiž tajným východem opustil a uzamkl ji, takže se Gav ocitl v pasti. Všechny možné východy totiž byly nepoužitelné. Gav nelenil a rozhodl se Sadowovi pomstít jinak. Přes stále ještě funkční komunikační zařízení zavolal do systému Koros, kde mezitím bitva skončila drtivým vítězstvím císařovny Tety. Císařovny letka spolu s Jori na palubě jedné z lodí přicestovala do systému téměř okamžitě, aby Gava Daragona zatkla. Gav je však všechny varoval, ať se nepřibližují ke stanici, že je to léčka, z níž se nelze dostat. Také jim pověděl, že se Sithy skoncoval a poskytl jim informaci, že je sithské impérium nechráněno. Takže pokud má být válka rychle ukončena, mají možnost teď. V ten moment se však náhle v systému zjevily zbytky flotily Nagy Sadowa, jež uprchly z Coruscantu a Korosu. Sadow prohlásil, že se Temní páni ze Sithu nevzdávají lehce. Síly císařovny Tety toto setkání vnímaly jako snadnou možnost, jak s ním skoncovat, a tak vypukla krátká, za to však intenzivní bitva. Naga Sadow měl pro všechny jedno překvapení. Ze své vlajkové lodi Corsair třídy Derriphan vypustil svou tajnou superzbraň nabitou temnou stranou Síly a zmizel v hyperprostoru. Superzbraň spustila na veleobrovi masivní sluneční erupce, jež byly dost silné, aby zničily vše v blízkosti. Gav přesvědčil Jori i císařovnu, aby zmizely a zachránily, a šly bojovat na souřadnice ke Korribanu. Červený veleobr se poté změnil v supernovu, která měla dle Sadowových představ koroskou flotilu zcela zničit. Přestože na sebe sithská a koroská plavidla intenzivně útočila, obě strany nezaznamenaly žádnou oběť. Zemřel zde pouze uvízlý Gav Daragon. Kampaň na Korribanu[editovat | editovat zdroj] Sithský lord Naga Sadow se vrátil se svou zdecimovanou flotilou zpět do svého impéria, kde na něj nečekalo nic dobrého. Byl si vědom toho, že prohrál, ale věřil, že se do republiky jednoho dne vrátí a za svou porážku se pomstí. První bitva o Korriban[editovat | editovat zdroj] Jakmile dorazil na Korriban, čekalo ho nepříjemné překvapení. Sadow byl totiž přesvědčen, že před válkou Ludo Kresshe při jeho pokusu zastavit zbrojení zabil, ale mýlil se. Ten zde trpělivě čekal, až se s hanbou z Republiky vrátí, aby ho dorazil a pomstil se mu za všechno. Kressh se prohlásil za skutečného Temného pána ze Sithu a řekl svému rivalovi, že tenkrát nad Khar Delbu sestřelil pouze prázdnou falešnou vlajkovou loď a ve skutečnosti šel připravit "ohňostroj na uvítanou" z jeho cesty do jádra galaxie. Sadowa označil za nebezpečného a za hrozbu pro Sithské impérium a z okamžitou platností za vyhnance. Sadow na to odpověděl střelbou. Nad Korribanem vypukla mohutná bitva mezi zdecimovanou invazní armádou a narychlo splácané armády Kresshových loajalistů, kde bojovaly zejména malé křižníky a stíhače. Velké lodě se skoro všechny mezi sebou zničily masivní laserovou palbou. Jenže Naga Sadow měl po ruce plán. Nechal nasměrovat jeden vážně poškozený a těžko ovladatelný křižník přímo na Kresshovu vlajkovou loď. Obě lodi se srazily a Ludo Kressh tak v bitvě zemřel. Ostatní Sithové po smrti velitele přestali bojovat. Přes toto vítězství neměl Naga Sadow ze smrti svého dávného rivala radost, protože již neměl téměř nic, s čím by mohl dále bojovat, přestože ho Kresshovi lidé po bitvě uznali za svého pána. Věděl, že se blíží konec. Druhá bitva o Korriban[editovat | editovat zdroj] Nedlouho po Kresshově smrti z hyperprostoru vyletěla flotila císařovny Tety z Korosu na základě souřadnic, které poskytl Gav Daragon. Sadow bojoval velmi divoce a brutálně, avšak se znaky zoufalství. Věděl, že po všem, čím jeho armáda prošla, tuto bitvu proti charismatické císařovně vyhrát nemůže. Jori Daragon zde byla také, aby se pomstila na Sadowovi za smrt jejího bratra, a sestřelila několik sithských stíhačů a zasadila několik kritických ran na zbylé sithské křižníky. Soustředěná palba ostatních lodí velmi rychle odstranila sithskou flotilu z oběžné dráhy Korribanu. Sadowova vlajková loď Corsair už měla vybité všechny zbraně, nefunkční obranné systémy a panoval tam chaos. Proto využil zbylé své lodě jako živé štíty a stáhl se k blízkému systému Denarii, kde znovu využil svou superzbraň. Tentokrát však supernova stíhače a lodě, jež ho pronásledovaly, zastavila. Z této dvojhvězdy se stala mlhovina Denarii Nova. Na Korribanu se po Sadowově zmizení chopil nad Sithy moci Shar Dakhan jako "úřadující" Temný pán ze Sithu, který velel invazi na Coruscant. Měl na výběr, buď kapitulace, nebo druhá možnost. Zvolil druhou možnost a zoufalým massassijům nařídil, aby prováděly na koroské křižníky sebevražedné útoky. Ze začátku byl s touto taktikou úspěšný, ale postupem času mu došly zdroje, navíc z Republiky dorazily korosanům posily. Přesto se Sithové odmítli vzdát a bojovali doslova do posledního muže. Po této bitvě se koroské a republikové válečné lodě z Korribanu stáhly. Sithský holocaust[editovat | editovat zdroj] V Republice se případ Sithů projednával na nejvyšších pozicích a nejvyšší kancléř Pultimo nařídil dobýt celé Sithské impérium. Jediové spolu s republikovou flotilou měli najít a zničit všechny sithské pevnosti a artefakty, jež sloužily k manipulaci s temnou stranou Síly. Na Korriban dorazily republikové invazní armády a kompetně vybombardovaly povrch. Poté republikové lodě lokalizovaly všechny světy ze sithského prostoru, včetně metropole na Ziostu. Na nich Sithové nadále prováděly Dakhanovu taktiku sebevražedných útoků, čímž sami sebe oslabovali více než nepřítele. Jediové zajistili velkou spoustu sithských artefaktů, z nichž nejvýznamnější jsou sithské holokrony, obsahující fragmenty duší padlých Temných pánů a temných Jediů a nebezpečné znalosti Temné strany. Své místo tyto artefakty našly v depozitáři na akademii na Ossusu, protože je nešlo zničit jinak, než zase temnou stranou Síly. Tento konflikt přivedl rasu Sithů na pokraj vyhubení. Ze sithského prostoru tento druh zcela zmizel. Přesto se povedlo několika skupinám zkáze uniknout. Následky konfliktu[editovat | editovat zdroj] Naga Sadow dokázal ze sithského prostoru vymanévrovat, unikl pozornosti republikových hlídek i hlídek jeho nepřátel mezi Sithy a s loajálními massassijskými bojovníky dorazil na planetu Yavin, na jehož čtvrtém měsíci se ukryl. Pomocí sithské magie se uvedl do hluboké stáze, zatímco jeho massassijové během následujících staletí zdivočeli. Několik příslušníků sithské rasy se dále ukrylo na planety Ambria, Tund, Thule a Vjun, avšak žádné Impérium se obnovit nepokoušeli, raději chtěli zůstat zapomenuti. Jeden méně významný Sithský lord Vitiate, loajální následovník Marky Ragnose, dokázal uniknout až do Neznámých regionů, když po dvacet let cestoval naslepo pomocí náhodného zadávání hyperprostorových souřadnic, aby se vyhnul republikovým lodím, jež nepřetržitě hlídaly celý sithský prostor. Nakonec dorazil na dávno zapomenutý svět Dromund Kaas, kde se prohlásil Sithským císařem, zahájil své temné rituály, kterými proměnil tuto planetu plnou života ve věčně zmoklou bouřnou planetu, aby si prodloužil vlastní život. S tímto se pustil do obnovy Impéria, aby připravil Republice a Jediům krutou pomstu... Rytíř Jedi Odan-Urr po válce založil na Ossusu muzeum velké jako celé město, kde byly uskladněny všechny nalezené a zachovalé sithské artefakty společně po boku dávných jedijských artefaktů, pro něž již nebylo využití. Muzeum posloužilo i jako základ pro vybudování velké knihovny na Ossusu a nové akademie Jediů, nazvané Praxeum. Jediové po válce dostali od senátu darem za odvahu v bitvě o Coruscant pozemek, kde si měli zbudovat pevnost. Jediové dar sice přijali, ale místo zelo ještě následující milénium prázdnotou, než se rozhodli vystavit na něm svůj jedijský chrám. Císařovna Teta byla po válce oslavována za rozhodnost a brilantní taktické myšlení i schopnost vyjednávat a odpouštět. Po její smrti ji její lid poctil tak, že celý hvězdný systém Koros z hlubokého jádra, obsahující sedm obydlených planet, přejmenovali na Systém císařovny Tety. Jori Daragonová po válce převzala Aarrbovu dílnu na opravu lodí a byla i se svým zesnulým bratrem považována za hrdinku. Na jejich počest byla hyperprostorová cesta, kterou ze zoufalství před válkou objevili a přivedli tak Sithy do Republiky, pojmenována jako „Daragonská stezka“ (Daragon Trail). Zlí jazykové tvrdili, že kdyby je tenkrát před jejich osudnou cestou nezachránili rytíři Jedi před námezdními lovci, nikdy k válce nedošlo. Jediové i císařovna byli jiného názoru. Kdyby Sithové jednoho dne objevili tuto cestu sami, nikdo by na konflikt takového rozsahu a o takové krutosti nebyl připravený. Díky Jori Daragonové koroská armáda připravená byla a to bylo rozhodující. Krom toho si Gav včas uvědomil, komu vlastně slouží, a umožnil Sithské impérium zla na několik staletí zcela zlikvidovat. Navíc byl díky konfliktu systém císařovny Tety po vleklé občanské válce, jež tomu všemu předcházela, sjednocený a obyvatelé usmíření. O Sithech pak Galaxie na téměř tisíc let už nic neslyšela. Související články[editovat | editovat zdroj] Literatura[editovat | editovat zdroj] - Jason Fry, Daniel Wallace, The Essential Atlas, Del Rey 2009, 256 s., ISBN 978-0-345-47764-4 - Stephen J. Sansweet, Star Wars Encyclopedia, Del Rey 1998, 384 s., ISBN 0-345-40227-8 - Stephen J. Sansweet a kol., The Complete Star Wars Encyclopedia, Del Rey 2008, 1408s., ISBN 0-345-47763-4


Dobrý den jmenuji se Petr je mi 20let a už 4den mi teče krev hodně z konečníku nevíte čím by to mohlo být ?? Zobrazit více


16. 3. 2009 Broken Sword - Director's Cut Oproti tomu po jedničce toužím neustále a pravidelně ji dohrávám. Nejprve na PC, následně na Playstation a také na GameBoy Advance. Mezitím pokročil emulátor SCUMMVM, takže jsem Broken Sword dojel i na Nintendu DS a nedávno jsem jej testoval na Nintendo Wii. Hlášky z této hry mne provázejí dodnes a to i díky slušnému překladu do češtiny ("Enem si vytáhnem bedynku pivča") se s Drokkem někdy častujeme ("More beer over here!"). Neboli - doslechnuvše se o práci na Broken Sword Director's Cut (právě pro Wii), byl jsem upřímně zvědavý. Ta zvědavost by se dala rozdělit na dvě části. První část byla pozitivní. Rozšíření původní hry o nějaké puzzly, kousky příběhu, dialogy a přepracovat některé prvky - to je určitě přínos. Na druhou stranu - snaha Nintenda rýžovat na remacích s nulovou přidanou hodnotou, navíc n 1000 a firmě, která má za sebou v zásadě jen ten Broken Sword a Beneath a Steel Sky (dobře, dobře, ještě In Cold Blood a Lure of Temptress)... Co z toho může vzniknout za paskvil? Šance byly vyrovnané. Po vložení DVD do mechaniky jsem docela zaváhal. Uvítalo mne nechutně "kostičkované" a škubané intro. Hmm, tak to asi podělali. Jenže pak jsem se dočkal alternativního začátku hry. Hrajeme za Nico a jsme v podstatě svědky jedné z vražd maskovaným vrahem. Tento úvod mne docela navnadil, protože nové lokace jsou nakreslené ve stejně kvalitním stylu, jako v původní hře. 480p rozlišení je na dnešní dobu skoro k... úsměvu, ale fakt, že jsou pixely dobře maskované vytváří dojem, že to i na velké televizi "vypadá prostě dobře". Zároveň s tím je ale problém s výrazy tváře, které prostě zanikají. Takže rozhovory jsou nyní většinou ve formě dvou okének větších obličejů, abychom si vychutnali nějakou tu mimiku. Ve hře jsem se dostal docela daleko a odhaduji, že nového obsahu je okolo 25%, což je docela ranec. Ne vždy se ale jedná vysloveně o nové lokace, ale spíše upravenou grafiku (pokoj Nico je ještě krásnější), nové dialogy a vložené puzzly tam, kde dříve nebyly nebo se odbyly jedním kliknutím. Dobrým příkladem jsou noviny ze začátku hry za George. Je nutné v nich přečíst jednotlivé články kliknutím, stejně jako nalézt zmínku o závodním koni. Takových rozšiřujících detailů je tady více, hra se tak prohlubuje více adventuroidně, což vítám s otevřenou náručí. Bohužel - v honbě za novým obsahem došlo také k přehmatům. Nechci být kverulant, ale nacpat minihry úplně všude není ideální nápad. V úvodní kapitole při hraní za Nico musíme odemknout dva zámky ve formě posuvného puzzle. Nemám rád posuvné puzzly, takže ten první jsem udělal s vypětím sil a na ten druhý jsem se prostě vykašlal a použil hint. O pět minut později jsem ale narazil na adventurní zákys daleko za hranicemi přijatelné logiky. Otázka za deset tisíc bodů - jakým předmětem byste se snažili otevřít tajné kamenné dveře? Pokud je vaše odpověď mosazná nábojnice, tak je to špatně. Správná odpověď zní: zploštělá mosazná nábojnice. Vím, že se ve hře tento objekt nepoužívá přímo na fyzické otevření dveří, ale jenom na aktivaci vadného prvku v ovládacím mechanismu, ale Nico celou dobu (a to dokonce i v hintu!) hovoří o kovovém předmětu tyčovitého charakteru. Takže jsem jako blbec zkoumal dvě lokace mým pověstným okem pixel-hunterem. Jinak je hra beze změny. Ovládání je příjemně udělané, pro opuštění lokace není třeba dojít až k aktivnímu místu. Dvě tlačítka a Wiimote jako myš - funguje naprosto bezproblémově. Wii je skutečně platformou pro renesanci adventur a dalších žánrů, které bez patřičných úprav nejsou na gamepadu hratelné. Bohužel, hra se nebude prodávat. Koupí si ji jenom pár fandů série a to bude tak všechno. Ačkoliv jde pořád o výjimečnou hru, v záplavě ostatních her prostě zapadne. Je to škoda, ale je to tak. Říkám to moc nerad. Adventury jsou dneska bohužel mrtvým žánrem, i když "samozřejmě" vám všem Broken Sword doporučuji a to zejména těm, kterým tato skvělá hra z jakéhokoliv neomluvitelného důvodu unikla. Reálné hodnocení 7/10, původní hra je samozřejmě o tři stupínky výše. My ostatní si zatím zkusím utéct z pokoje ve flashi (thx to Tlamiczka). 2 komentáře: Ty jo, to Wii by to asi fakt chtělo... třeba v létěOdpovědětVymazat - Anonymní20. dubna 2009 18:10 Hraju Broken Sword na DS. Na PC patří tato adventura také k mému Top 10. Jsem rád, že nejsem jediný, kdo zakysl hned na začátku. Na tento článek jsem narazil, když jsem hledal odpověď na otázku čím otevřu velké zaseknuté kamené dveře. :o)OdpovědětVymazat


X-Rise Spinner(4 kolečka) rozšiřitelný 67cm | Samsonite X-Rise Spinner(4 kolečka) rozšiřitelný 67cm 67 x 44 x 31 cm (včetně rukojetí, kol, spodního kluzáku, postranních kapes a jiných vnějších dílů) 67 x 44 x 35 cm (včetně rukojetí, kol, spodního kluzáku, postranních kapes a jiných vnějších dílů) X-Rise Spinner(4 kolečka) rozšiřitelný 67cm Černá


Policie hledá člověka, který úmyslně utopil psa | ČtiDoma.cz čtidoma.cz > Zpravodajství > Policie hledá člověka, který úmyslně utopil psa 09.09.2015 - 17:29 | Pes bude podroben soudní pitvě, při které by se mělo zjistit, zda neměl implantovaný čip. Smutný případ museli řešit městští strážníci z oddělení Zličín. Mrtvého psa, pravděpodobně vlčáka, nalezli v sobotu 5. září. Policie se domnívá, že zvíře někdo úmyslně utopil. Pes měl na krku obojek s karabinou a dlouhým, silným tzv. stopovacím vodítkem. Někdo omotal vodítko okolo kusu betonu, který stáhl nebohé zvíře ke dnu rybníka. Takto vypadá stopovací vodítko, kterým byl pes přivázán. Prodávají se v délce od pěti až do padesáti metrů. Policie odmítla zveřejnit fotografie z místa činu kvůli drastickému obsahu. Na vyžádání do nich můžete nahlédnout na podatelně Úřadu MČ Zličín nebo Místním oddělení Policie ČR. V případě, že postrádáte vlčáka nebo jste zpozorovali okolo 5. září cokoliv podezřelého u rybníka Dolejšák, můžete se na policii obrátit následujícími způsoby: osobně se dostavit na Obvodní ředitelství policie Praha II nebo Místní oddělení Zličín ve Strojírenské ulici 386, případně na tel. čísle 974 855 770 či e-mailu p2mopzli@mvcr.cz. Pachateli hrozí maximální trest tři roky odnětí svobody, nespáchal-li čin opakovaně nebo na větším počtu zvířat (pak by ve vězení mohl strávit až pět let). Připadá vám takovýto trest za obzvlášť sofistikované utopení psa dostatečný?


I na U- rampách, v saních byla překvapení.


25. 2. 2010 Umělá inteligence, která nás dostane Přiznejme si to - 99% her, které se holedbají "úžasnou umělou inteligencí", jsou naprosté krávoviny. Že se ve střílečkách umí panáčkové krýt nebo že vás obejdou a vpadnou vám do zad, nic nemění na tom, že jejich IQ nepřekračuje teplotu zurčícího potůčku. Nejde jenom o aktuální chování, obvykle střídání několika jednoduchých skritpů, ale jde o globální pohled na situaci. Hráč, zastoupený ve hře obvykle jedním hrdinou, se díky jasné matematické výhodě ohledně výdrže stává masovým vrahem, který při dostatečném množství munice za sebou nechává tisíce padlých postav s "úžasnou umělou inteligencí". A to je problém. Pohled na globální problematiku umělé inteligence stranou - tu si chci rozebrat později v samostatném článku - ale položme si otázku, proč se nikdo nezabývá opravdovou inteligencí. Odpověď je nasnadě - hráč musí být motivovaný hrou, respektive vyhráváním. Kdyby vás zabil první voják, tak to asi nikdo hrát nebude. Přesto existují typy her, které jsou na inteligenci hráče náročné - například některé strategie (převážně tahové) a lze hovořit o umělé inteligenci. Není to ale podle mne přesné. Kupříkladu u tahových strategií je počet elementů konečný a obvykle nevelký, takže není zásadní problém, aby autoři hry vložili programu do vínku znalost všech výhod těchto mechanismů a podle nastavení obtížnosti dodržovat postupy. Člověk oproti tomu zná jen hrubé rysy herních mechanismů a postupem hry se je učí a dynamicky jim přizpůsobuje taktiku. Krom toho může i nepovedeným experimentem dojít k nějakému zjištění, které vede nakonec k vítězství. A nemusím ani zmiňovat to, že člověk má lepší schopn 1000 ost plánování dopředu, kdy může počítač nalákat do pasti za cenu nějaké oběti, kterou pak obrátí naprosto ve svůj prospěch a to zcela vědomě. S tímto mají počítačové programy obecně problém. Když se tedy na problém podívám opačně, bylo by zajímavé stvořit hru, kde by hráč ovládal desítky postaviček pomoci základních příkazů a proti němu by stála jediná "opravdová" umělá inteligence, ještě s lepším zdravím a zbraňovým repertoárem. Bylo by možné počítač porazit? Obávám se, že ne. Není to tak dlouho, co jsem narazil na jedinou opravdovou Second Person Shooter. Jakkoliv je hra zajímavá z konceptuálního hlediska, přijde mi, že se nejvíce blíží onomu reverznímu přístupu k věci. Nešel by tento princip dotáhnout dále? Kdysi dávno jsem četl knížku od Jaroslava Poláka "Ninjutsu - umění špionáže". Ano, bylo v období mánie Želvích Ninjů, ale to bych do toho nepletl. Z knížky jsem byl nadšen a to hlavně proto, že jsem dostal trochu realističtější pohled na "nindžy". A z této knihy mne právě napadlo, že by šlo udělat vzorovou hru, kde by se šlo vyřádit s umělou inteligencí. Ještě než popíšu koncept, co nosím zatím v hlavě, dodám, že základem je pochopitelně svět - může jít o vesnici nebo jen jediný dům, který je ale plně interaktivní - něco jako Scribblenauts, ale propracovanější a ve voxelovém enginu. Jde o to, aby v tomto světě bylo možné dělat všechno, od užitečných činností přes zábavu až po naprosté hlouposti či nebezpečné věci. Bylo by možné objekty i rozebírat - například z pistole vytáhnou náboj, z něj dostat střelný prach a ten teprve použít k nějakému specifickému kroku. Nebudu z knihy přesně citovat, ale představme si ninju jako speciálně vycvičeného špiona, na kterém rozhodně na první pohled nepoznáte, že jde o nějak zvláštního člověka. Ovšem - pomocí tajného komunikačního kanálu k němu proudí zakázky od mistra. Ninja nebyl vždy najímán, jako vrah. Šlo o profesionálního vyzvědače, který se dostal za nepřátelskou linii v míru i ve válce a vynesl potřebné informace jakéhokoliv rázu, jakoukoliv cestou a to tak, že o tom nikdo nevěděl. Vůbec nebylo zvykem, že by byli zahaleni do "tradiční" černé masky, naopak šlo o to co nejvíce zapadnout mezi lidi a chovat se přirozeně. Nezávisle na tom ale byli i schopni zabíjet. Že by ale šlo o vrahy rozsekávající své oběti ve dví - o tom nemůže být řeč. Jejich meč ani vzdáleně nepřipománal samurajskou katanu, naopak byl tupý a mnohdy zrezlý. Při útěku spíš nepřítele zranil a meč zanesl infekci. Meč byl používán, jako univerzální nástroj, vražený mezi spáry cihel posloužil, jako náhrada žebříku. Kdyby byl meč ostrý, přijde ninja o prsty. Podobně tak slavné shurikeny při své velikosti těžko mohly někoho zabít - sloužily jen k odlákání pozornosti a někdy nastražené na zemi jako past ke zpomalení nepřátel. A ani při nočních misích nenosili černou - ta je obvykle temnější, než noc. Populární byla spíše hnědá, někdy i červená barva. Mnoho dalších mýtů kniha pěkně popisuje. Avšak není divu, že se kolem nich vyrojilo tolik nadsazených zkazek. Jedna z důležitých kapitol je pro ninjy také travičství. Mnoho obětí padlo jedem. Ovšem dostat se do nějakého těžce hlídaného obležení s lahvičkou jedu bylo nemožné. Zde se právě uplatnila neuvěřitelná vynalézavost ninjů. Vetřít se jako civilista do přízně mocného Shoguna je jedna věc, ale zabít ho tak, aby byl vrah zcela mimo podezření je věc druhá. Milý ninja měl to privilegium, že mohl se Shogunem popíjet čaj. Nenápadně do čaje přidával listy 1000 rajčat (či jinou, zdánlivě nevinnou rosstlinu, o které se ani nemuselo vědět, že je nebezpečná), které jsou mírně jedovaté, avšak v malém množství neškodné. Při dlouhodobém užívání však Shogun po několika měsících zemřel v bolestech z podezření na otravu. Ninja byl v bezpečí, však pil stejný čaj, jako Shogun. Že měl k dispozici protijed je věc druhá. Právě tato pasáž mne inspirovala k vytvoření reverzního konceptu hry. Hráč by dostal k dispozici postavu s tím, že ji musí udržet co nejdéle při životě a to ve stísněných podmínkách jednoho domu, který bude velice pečlivě hlídaný. Hráč by si na začátku hry mohl navolit, jaký typ vraha se o něj bude pokoušet - jestli brutální, tichý, nenápadný, krvelačný, kamikaze typ a tak dále. Hráč by zkoumal svoje prostředí, seznámil se s NPC a mohl by interakcí modifikovat všechno, co ho napadne tak, aby snížil pravděpodobnost své smrti. Vrahem může být kdokoli, včetně stráží a hráč by se na to všelijak připravoval. Mohl by se zabarikádovat ve svém pokoji, ale postava musí jíst, pít, chodit na záchod, takže to dlouhodobě není řešení. A samozřejmě je potřeba také někdy spát, nejde to vydržet moc dlouho bez splnění základních lidských potřeb. Od začátku hry by se však někde objevil vrah. Podle tématického zasazení by mohlo jít o ostřelovače, kuchaře, doktora nebo i osobního strážce. A ten by byl naprogramovaný tak, že by naopak zkoumal (po vzoru Scribblenauts), co se dá udělat proto, aby oběť byla mrtvá. Neustále by dokola studoval změny, které hráč udělal v domě a hledal v nich možnost využití pro svůj účel. Počítačem řízená postava samozřejmě také může měnit cokoliv v okolí, ale zvyšuje tím riziko odhalení, ať už samotným hráčem nebo ostatními postavami, rovněž řízenými počítačem. Nemohl by tedy tak snadno vyříznout díru do podlahy a dostat se tak k oběti. Podle typu vraha by pak záleželo na situaci, jak na hráče vyzrát. Brutální vrah prostě dům zapálí (či se o to alespoň pokusí) a nebude se s tím párat. Krvelačný by vsadil na svoje bojové schopnosti a proklestil by si cestu skrz ochranku. Nenápadný typ by mohl třeba dovést hráčovu postavu k nemoci, třeba dlouhodobým odebíráním izolace okolo oken - a pak při horečkách postavě nabídnout léky (s tím, že by stejně časem zemřela na zápal plic například). Kamikaze typ by mohla být například žena, která by se nechala nakazit smrtelnou pohlavní nemocí a pak ji předala oběti. Vygenerovat soupis interaktivních objektů (tedy jejich tvar, materiál, vlastnost, účel) by byla jedna část věci. Umělá inteligence by pak měla za úkol zkombinovat dostupné možnosti a to vše by bylo ovlivněno okolím - co postavy vidí, slyší či vědí - proč ne podobně, jako Sims. Hlavním tahákem by ale bylo, že chování všech postav bude v zásadě předskriptované (přičemž hráč bude moci tyto skripty měnit - dávat rozkazy strážím například), jenom jedna umělá inteligence si tyto skripty zkopíruje, aby byla nenápadná - leč bude z těchto skriptů adaptivně vypadávat a budovat cestu k svému cíli. Nezapomínejme, že hráč (či jeho postava) bude vidět, slyšet a vědět jenom to, co je fyzikálně možné - o dění mimo smyslové vnímání postavy může být informována od ostatních postav, ale jak zjistit, kdo lže, že ano. Účelem hry by bylo dostat hráče do naprosto bezbranné pozice, kdy se musí postarat o každou věc, aby přežil co nejdéle. Bylo by pochopitelně velice iritující, když by se jedna ze stráží vyklubala, jako vrah a v noci hráčovu postavu zabila. Je to nefér, ale je to účelné. Zkus to znova, milý hráči. Stejně tak by ale mělo být možné, aby si vrah během několika dnů vyvrtal nebozezem díru do zdi dostatečně velkou na to, aby jí protáhl utajenou fouka e26 ku se šipkou s jedem. Uvažujeme ve voxelech, samozřejmě. Po skončení hry (což by byla smrt hlavní postavy anebo smrt / zneškodnění vraha) by hráč mohl shlédnout replay, kde by viděl pohyby všech postav v domě, kdo se jak choval, jaké kroky dělal vrah a poučit se do další hry. Stejně tak by si ale počítač uložil do databáze indicie, kdy byl viděn, kým, za jakých okolností a čemu se musí příště vyvarovat. A hra by se spustila s novými parametry znovu. Online žebříček s nejdéle přeživšími samozřejmostí. A jako vtipná modifikace by mohl být aspekt většího počtů vrahů, než jenom jeden. Takovou hru bych si zahrál s chutí, to vám povídám. 2 komentáře: 1000 - Anonymní25. února 2010 13:07 ROFL, Kamikaze ženská se syfilisem :D LOL. Super nápad ale jinak. Taky bych si to zahrál s chutí :)OdpovědětVymazat Houba mozna je to trochu OT, ale vzhledem k tomu, ze uz par let trpim syndromem "vse uz tu bylo", tak i presto jsem se posledni dobou zazral do "dungeon crawl stone soup". Zkus a uvidis ze nebudes chtit hrat nic jineho :)OdpovědětVymazat


Star Wars: Rok za rokem – Obrazová kronika 22. 06. 2017 Přidal Pavel Klimeš komentářů Fenomén Star Wars je již čtyřicet let pevnou součástí života na této planetě. O tom, jak se postupně vyvíjel od fáze prvotních nápadů a inspirací George Lucase až po nové filmy ze sequelové trilogie a série Anthology, vypráví nová obsáhlá kniha Star Wars: Rok za rokem – Obrazová kronika (Star Wars Year By Year: A Visual History), která právě vychází v češtině od nakladatelství Egmont. (Pro úplnou transparentnost uvádím, že ač jsem byl jedním z trojice překladatelů této knihy, názory vyřčené v tomto článku jsou pouze mé vlastní.) Encyklopedie Rok za rokem vlastně není zcela nová kniha. Její první vydání v originále od nakladatelství DK vyšlo již v roce 2010 a druhé aktualizované vyšlo v roce 2012. Kniha, která právě vychází v češtině je lokalizovaná z loňského třetího vydání, které je oproti druhému rozšířeno o nějakých čtyřicet stran na úctyhodných 368 stran plných textu a bohatého obrazového doprovodu. Třetí vydání má také zcela novou obálku, která může (možná trochu nešťastně) poukazovat na sepětí s Epizodou VII – Síla se probouzí. To by však byl chybný předpoklad, protože kniha je zaměřena na Star Wars obecně. Kniha je rozčleněna do šesti kapitol s názvy Život před Star Wars, Původní trilogie, Mezi trilogiemi, Prequelová trilogie, Klonové války a dál a Nová éra. Informace jsou uspořádány chronologicky po jednotlivých letech, měsících a často i dnech. To, co je na této knize nejvíce fascinující, je právě všudypřítomný kontext. Dozvídáme se zde totiž nejen hlavní události týkající se fenoménu Star Wars přímo, ale také významné popkulturní, technologické i politické dějinné události. Více než o encyklopedii zaměřenou na Hvězdné války jde s trochou nadsázky téměř o regulérní učebnici moderních dějin. Budete si zde moct přečíst o konceptuálních kresbách Ralpha McQuarrieho, průběhu natáčení filmů, hercích, rekvizitách, tržbách z kin a z domácího videa, o merchandisingu, hudbě, animovaných seriálech, románech, komiksech, hrách, produktech LEGO a všemožných odkazech na Hvězdné války v různých popkulturních dílech. Obrazový doprovod obsahuje takové materiály jako náčrtky, fotografie ze zákulisí, obrázky produktů a plakáty. Lze jen uronit slzičku nad tím, že se do českého vydání nedostaly dvě velké nádherné kresby/konceptuální malby od Douga Chianga a Erika Tiemense společně Iainem McCaigem. České vydání na rozdíl od originálu nemá přebal a motiv Kyla Rena na přední straně/Dartha Vadera na zadní straně z přebalu je tedy přímo na laminovaném potahu. To je dle mého názoru pouze dobře, protože ani originální obálka (Ahsoka Tano, "retro" Vader a Rey) příliš nevyzdvihuje zaměření na historii. Na každý pád nejde o knihu, kterou můžete přečíst na jeden zátah, protože obsahu je jednoduše příliš mnoho. Takto rozsáhlé dílo se pochopitelně nemohlo obejít bez chyb. Originál knihy tak obsahuje množství typografických podivností i faktických nepřesností. Zde je třeba vyzvednout obrovské úsilí celého redakčního týmu (možná trochu neskromně, ale je to nutné ;-) ). Ten se postaral nejen o plnou lokalizaci včetně doplnění některých významných dat týkajících se dění v Česku, ale také o opravení zmíněných faktických chyb. Lze tedy bez velké nadsázky tvrdit, že české vydání je v mnoha směrech lepší, než originál. Celkově jde o knihu, kterou lze směle doporučit každému fanouškovi Star Wars s libovolnou úrovní znalostí reálií, protože si v ní každý najde to, co ho zajímá, a kromě toho je skvělým způsobem, jak si zábavnou formou rozšířit svůj všeobecný přehled. Star Wars: Rok za rokem je naprosto základní kniha, která by v žádném případě neměla chybět ve vaší knihovně. Doporučujeme!


Philips 56483/43/16 - Bodové svítidlo MYLIVING BALSA 3xGU10/35W/230V | Svět svítidel Kód položky P0601 Philips 56483/43/16 - Bodové svítidlo MYLIVING BALSA 3xGU10/35W/230V váš interiér či exteriér oživí a přitom poskytne dostatek světla. Ušetřete a využijte sezónní akci, v níž máme právě toto svítidlo ve slevě. Garantujeme nejnižší cenu v Česku. Více Sleva: 2 430 Kč 74% Philips 56483/43/16 - Bodové svítidlo MYLIVING BALSA 3xGU10/35W/230V charakterizuje pěkný design a funkční provedení. Nyní je možné toto osvětlení koupit za akční cenu. Produkt nabízíme za výhodnou cenu a navíc v zásilce získáte od výrobce vhodný světelný zdroj ZDARMA.Svítidlo je vyrobeno v provedení hnědá. Získáte tak zajímavý doplněk do svého domova. Aby vaše osvětlení bylo dokonale sladěno, doporučujeme se podívat i na jiná svítidla z kolekce BALSA Philips.


pro krásu, zdraví a vitalitu


source: wikipedia

text: Nizozemsko (nizozemsky Nederland), někdy nesprávně označované jako Nizozemí nebo Holandsko, je jedna ze čtyř zemí Nizozemského království, která leží v severozápadní Evropě na pobřeží Severního moře. Na východě hraničí s Německem a na jihu s Belgií. Na rozloze 41 526 km2 žije obyvatel. S hustotou zalidnění 408 obyvatel na km2 je Nizozemsko na 15. místě na světě. Skoro polovinu těchto obyvatel zahrnuje konurbace Randstad, kterou tvoří čtyři velké aglomerace – Amsterdam, Haag, Rotterdam a Utrecht. Oficiálním hlavním městem je Amsterdam. Většinu funkcí hlavního města však plní Haag, který je sídlem nizozemského krále, parlamentu a vlády. V Haagu sídlí také Mezinárodní soudní dvůr. Vedle Nizozemců, kteří tvoří převážnou většinu obyvatelstva, žijí v zemi také původní menšina Frísů. V Nizozemsku také žijí imigranti ze stávajících a bývalých nizozemských zámořských území Surinamu, Nizozemských Antil a Indonésie. Další poměrně početné jsou komunity přistěhovalců z Maroka a jiných arabských zemí, z Turecka a mnoha asijských zemí. Nezávislé Nizozemí (pouze severní část) bylo vyhlášeno po Osmdesátileté válce v roce 1581 Listinou Verlatinghe a trvalo do roku 1795, kdy bylo obsazeno Francií. Ta na jeho území ustanovila v letech 1795–1806 Batávskou republiku a poté v letech 1806–1810 podřízené Holandské království, které bylo až do roku 1815 připojeno k Francii. Na Vídeňském kongresu bylo v roce 1815 vyhlášeno Spojené království Nizozemské, ke kterému patřily do roku 1830 také Belgie a Lucembursko. Po odtržení Belgie vzniklo současné Nizozemské království, spojené až do roku 1890 personální unií s Lucemburskem. Od roku 1890 existuje Nizozemsko v té podobě, jak je známe dnes. V současnosti je Nizozemsko konstituční monarchií. Ústavním zákonem z roku 1815 byl zaveden systém dvoukomorového parlamentu a až do dneška se skládá nizozemská zákonodárná moc (Staten-Generaal van het Koninkrijk der Nederlanden) z dolní (doslova Druhé: Tweede Kamer der Staten-Generaal) a horní komory (vlastně První: Eerste Kamer der Staten-Generaal). Nizozemsko je světoznámé svým vodohospodářstvím. Na mnoha místech Severního moře obyvatelé země zpevnili písečné valy a přesypy, postavili hráze a odčerpáváním vody vznikla nově získaná území, tzv. poldery. Ve 20. století byly realizovány dva rozsáhlé vodohospodářské projekty – Zuiderzeewerken a Deltawerken. Projekt Zuiderzeewerken (dokončen v roce 1975) spočíval ve vytvoření umělého jezera IJsselmeer pomocí hráze Afsluitdijk a jeho následném částečném vysušení a zapoldrování. Deltawerken je systém hrází v deltě řek Rýn a Máza, který plní protipovodňovou ochranu podstatné části jižního Nizozemska. Tento rozsáhlý projekt byl realizován mezi lety 1953 až 1997. Nizozemsko se vyznačuje vysokou kvalitou života, je zařazeno na desáté místo v celosvětovém indexu lidského rozvoje. Je známé svým relativně liberálním postojem vůči psychoaktivním drogám, prostituci, eutanazii a homosexualitě. Proslulá je nizozemská malířská tradice, která má svůj počátek již ve středověku. Z produktů a služeb jsou nejznámější květiny a jejich propagace v největším květinovém parku Evropy Keukenhofu a v největším aukčním trhu květin a rostlin na světě FloraHolland. Tradiční nizozemské produkty jsou: tulipány, dřeváky, různé druhy sýrů (goudský, edamský, leerdamský, leidenský, fríský, severoholandský a jiné) a delftský modrý porcelán. Lidé v Nizozemsku používají velký počet jízdních kol, jejichž nejrůznější druhy včetně kol s elektromotory jsou v zemi také vyráběny. Rotterdamský přístav je největším přístavem v Evropě. Z turistických atrakcí jsou nejznámější početné větrné mlýny a městské vodní kanály, tzv. grachten, například v Amsterdamu. Etymologie Název Nizozemsko (Nederland) je složen ze slov neder = nízká a land = země. Většina tohoto nízko a blízko moře položeného území patřilo ve středověku k Burgundskému hrabství, které existovalo v letech 867 až 1678 a nacházelo se na území dnešního francouzského regionu Franche-Comté. V letech 1581–1714 ovládala toto území španělská větev Habsburků a nazývalo se Habsburské Nizozemí. V roce 1581 se od celku Habsburského Nizozemí, jež ovládali španělští králové, odtrhla Republika spojených nizozemských provincií. Území, jež zůstalo pod španělskou nadvládou, pak vešlo ve známost jako Španělské Nizozemí. Současný název Nederland existuje od roku 1830, kdy se po Belgické revoluci odtrhla Belgie. Předtím se užívaly názvy: Nízká země (le Pays-Bas), Republika spojených nizozemských provincií, Batávská republika, Spojené království Nizozemské a Nizozemské království. Dějiny Území dnešního Nizozemska bylo osídleno od poslední doby ledové. V Drenthe byla nalezena pravěká kánoe z doby asi 8000 př. n. l., která je považována za nejstarší loď světa. Zemědělství se dostalo do Nizozemska někdy kolem roku 5000 př. n. l. Z té doby pochází i první keramika na tomto území. Ve starověku se na území dnešního Nizozemska usídlily germánské kmeny (zejm. Batavové, Frísové a Sálští Frankové) a Keltové. Tyto kmeny pak mezi sebou soupeřily o moc. V roce 58 př. n. l. si oblast podmanil se svými vojsky římský císař Julius Caesar. Římané zde postavili první města a vytvořili provincii Germania Inferior (Dolní Germánie). Hranice římské říše ležela podél Rýna, provincie Dolní Germanie tedy zahrnovala území Nizozemí na západ a jih od Rýnu, naopak na východ od Rýnu byla tzv. svobodná Germánie. Část dnešního nizozemského území spadala i do provincie Gallia Belgica. Římané zde postavili první vojenské pevnosti. Nejdůležitější z nich byl Nijmegen (Ulpia Noviomagus Batavorum) a Utrecht (Trajectum ad Rhenum). V roce 69 propuklo velmi úspěšné povstání Batávů, pod vedením Batáva Julia Civilise. Potlačil ho Vespasianus. Po rozpadu Západořímské říše vzniklo roku 650 Fríské království, které se ale postupem času, zejména za vlády Chlodvíka, dostalo pod vliv Franské říše. Roku 734 jí bylo plně pohlceno. Spolu s tím přišla christianizace, které svobodní Frísové, zejména král Radbod, předtím velmi tvrdě vzdorovali. Klíčovou roli v ní sehrál Svatý Willibrord, „apoštol Frísů“. Když byla v roce 843 Verdunskou smlouvou po smrti Ludvíka Pobožného rozdělena Franská říše mezi jeho syny, celé Nizozemí se stalo součástí středního císařského údělu, tj. Lotharingie. Poté, co panovník Lotharingie Lothar II. záhy zemřel na chřipku, byl jeho syn prohlášen Lotharovými bratry a vládci sousedních říší Karlem Holým a Ludvíkem Němcem za nelegitimního dědice a celá Lotharingie byla smlouvou z Meerssenu v roce 870 rozdělena mezi Východofranskou a Západofranskou říši. Nizozemí a zvláště pak severní část zahrnující dnešní Nizozemsko se stala součástí Východofranské říše. Přibližně v 10. století došlo k rozdrobení země na jednotlivá knížectví přináležející ke Svaté říši římské (zejm. Holandské hrabství, Henegavské hrabství, Flanderské hrabství, Geldernské vévodství, Brabantské vévodství, Utrechtské knížecí biskupství), ve kterých vznikala města s kvetoucím obchodem a řemesly. Bohatá města si začala od panovníka kupovat určitá privilegia. V praxi to znamenalo, že nejbohatší města se stala kvazi-nezávislými republikami, s vlastními zákony. Nejdůležitějšími z nich byly Bruggy a Antverpy. V roce 1384 zdědil téměř celé Nizozemí burgundský vévoda Filip Smělý. V letech 1433–1477 tím pádem bylo Nizozemí součástí Burgundského vévodství. Když v roce 1477 v bitvě u Nancy, která rozhodla burgundské války, padl burgundský (a také lucemburský, brabantský, geldernský) vévoda Karel Smělý, jeho dědička, Marie Burgundská, se vdala za Maxmiliána I. Habsburského, takže z burgundského dědictví připadlo celé burgundské Nizozemí Habsburkům. Nizozemci však nebyli s vládou Habsburků spokojeni a rozpoutali mnoho povstání. Nejvýznamnější bylo to, které v roce 1488 krvavě potlačil regent Maxmilián I. Po smrti Marie Burgundské v roce 1482 se vládcem Nizozemí stal její syn Filip I. Sličný. V roce 1496 si vzal Johanu Šílenou, čímž se Habsburkové stali dědici španělského trůnu. Filipův syn Karel V. zpočátku vládl ještě z Nizozemí, ač se více soustředil na Španělsko. Filip II. však roku 1559 natrvalo odjel do Španělska, a Nizozemci tak byli od té doby ovládáni z ciziny, což pro ně bylo velmi ponižující. Vláda bigotně katolických španělských Habsburků se stala ještě větším problémem, když se v Nizozemsku začal šířit protestantismus, zejména kalvinismus (klíčovými osobnostmi v této expanzi byli Johannes à Lasco a Guy de Bray). Filip II. odpověděl násilnou rekatolizací. Reakcí bylo povstání nizozemských protestantů. Od roku 1568 probíhaly boje Nizozemců za nezávislost na Španělsku v tzv. osmdesátileté válce. V průběhu Nizozemské revoluce, kterou spustil Vilém I. Oranžský, vznikla v severních oblastech země tzv. Utrechtská unie, na jejímž ustavení měl zásadní podíl Johan van Oldenbarnevelt, a tato unie pak v roce 1581 vyhlásila vznik Spojených provincií nizozemských. Za jejich vládce byl prohlášen Vilém, který je považován za klíčovou osobnost nizozemských dějin a je dosud oslavován i ve státní hymně. I proto, že vyhlášením Spojených provincií začal zlatý věk nizozemských dějin. 17. století je díky němu někdy nazýváno "Nizozemským stoletím". V roce 1575 Vilém založil v Leidenu první univerzitu na území současného Nizozemska. To mělo i velký společenský vliv: Nizozemsko se stalo první zemí, kde se univerzitní vzdělání stalo podmínkou k zisku veřejné funkce. V 17. století pak došlo k velikému ekonomickému růstu, rozvíjela se věda a umění, v nábožensky tolerantní zemi působili umělci a myslitelé jako Rembrandt, Vermeer, Huygens, Spinoza, Descartes nebo Komenský. V této době také Nizozemci zabezpečovali přibližně polovinu světového obchodu a země se stala jednou z nejvýznamnějších koloniálních mocností světa. V roce 1602 byla založena klíčová kolonizační instituce Sjednocená Východoindická společnost (největší obchodní společnost 17. století), roku 1621 Nizozemská západoindická společnost. Nizozemská koloniální říše zahrnovala Nizozemskou východní Indii (dnešní Indonésie), Nizozemskou Guyanu, Nizozemskou Brazílii, Kapskou kolonii (dnešní Jihoafrická republika). Nizozemci se chvilku realizovali i v severní Americe, kde kupříkladu stáli u kořenů města New York (původně Nový Amsterdam). Na objevné plavby se vydávali nizozemští mořeplavci jako Willem Barents nebo Abel Tasman. Nizozemsko se stalo hlavní námořní mocností světa. Získalo načas monopol na obchod s exotickými komoditami (koření, drahé látky a dřeva, některé plodiny) a na obchod s veškerým japonským zbožím. Nizozemci však v obchodu prosazovali i inovace: Amsterdamská banka (založená 1609) je někdy označována za první moderní banku světa a také první faktickou centrální banku. Amsterdamská burza (založená 1631) za první moderní burzu cenných papírů. Právě ona umožnila úplně nové financování koloniálních projektů - a posléze i všech ostatních obchodních projektů. Podle některých interpretací se právě v nizozemském zlatém věku zrodil kapitalismus. Nizozemská revoluce byla v zásadě protestantská (byť měla i stavovský charakter, dle marxistů pak třídní, s klíčovou rolí měšťanstva). To vedlo k tomu, že jižní část Nizozemí zůstala katolická a pod nadvládou španělských králů. Stejně tak zůstala na rozdíl od severu součástí Svaté říše římské. Ač se Nizozemci později pokusili tuto oblast znovu přičlenit (1815), nikdy se to již zcela nepovedlo (čehož výsledkem je dnešní Belgie). Toto rozetnutí Nizozemí vedlo k tomu, že sever se rychle kalvinizoval, ačkoli ještě na počátku revoluce protestanti netvořili většinu. Dalším důsledkem byla koroze monarchistických idejí. Utrechtská unie si sice do svého čela zvolila formálně dědičného panovníka, Františka z Anjou, ale když po vzniku Spojených provincií zjistil, že má na politiku mizivý vliv a vše rozhoduje jen místodržitel Vilém, v roce 1583 opustil zemi. Po smrti Viléma byl nový stát prohlášen republikou v čele s místodržitelem. Jistý dědičný princip byl ale uchován, když Viléma ve funkci vystřídal jeho syn Mořic Oranžský (v roce 1747 byla dědičnost funkce místodržitele v rodu oranžsko-nasavském formálně uzákoněna). Nový stát se rozvíjel poklidně, vášnivé byly jen náboženské spory, mezi nimž nejslavnější je spor o predestinaci, který rozdmýchal fanatický kalvinista Franciscus Gomarus. Proti němu se postavili tzv. arminianisté, tedy zejména Jakub Arminius, Oldenbarnevelt či Hugo Grotius. Na stranu Gomara se postavil vládce Mořic Oranžský, což Oldenbarnevelta stálo život a Grotia doživotní vězení (podařilo se mu uprchnout). Tato radikalizace přispěla k ještě větší separaci severu a jihu Nizozemí a nemožnosti znovusjednocení. Zpočátku se Angličané domnívali, že by v novém protestantském státě mohli mít značný vliv a vyslali do něj dokonce regenta Roberta Dudleye, hraběte z Leicesteru. Ale brzy se musel vrátit do vlasti, neboť sílící Nizozemci se pro Angličany rychle stali spíše konkurenty, zejména v oblasti námořního obchodu. Přetahování o nadvládu nad ním nakonec vedlo ke čtyřem anglo–nizozemským válkám. První vypukla v roce 1652. Šlo o první válečný konflikt mezi dvěma protestantskými státy a první v historii, který obě strany otevřeně zdůvodňovaly hospodářskými zájmy. Angličané v první válce vyhráli, ale Nizozemci se nedali a v dalších dvou válkách zvítězili. Boje skončili roku 1784 čtvrtou válkou. Přestože Británie nebyla jejím jasným vítězem a musela vrátit téměř všechny ukořistěné nizozemské kolonie, byl výsledek konfliktu pro Spojené provincie katastrofou, protože musely výměnou za to garantovat britským lodím velice cenná privilegia v oblasti obchodu a plavby v nizozemských vodách. Vládu nad moři tak na dlouhou dobu ukořistila Británie a Nizozemsko svou obchodní moc již nikdy neobnovilo. Po Francouzské revoluci se v roce 1795 nizozemských provincií zmocnila francouzská vojska. Francouzi na tomto území vyhlásili Batávskou republiku a později Holandské království, které bylo v letech 1810 až 1814 připojeno přímo k napoleonské Francii. Na Vídeňském kongresu v roce 1815 bylo vyhlášeno Spojené království Nizozemské, ke kterému patřila do roku 1830 také Belgie (resp. do 1839, kdy Nizozemsko její nezávislost definitivně uznalo) a Lucembursko. Po odtržení Belgie vzniklo Nizozemské království, spojené až do roku 1890 personální unií s Lucemburskem. Obnovené Nizozemsko již nesehrávalo tak významnou roli v mezinárodním obchodu a ztratilo i svou koloniální moc, na úkor Británie a Francie. Demokracie se v Nizozemsku počala rozvíjet po roce 1848. Za jejího otce je považován liberál Johan Rudolph Thorbecke, který toho roku vypracoval návrh změn ústavy, které zásadním způsobem oslabily moc krále a posílily roli parlamentu. Během první světové války si Nizozemsko uchovalo neutralitu. Ve druhé světové válce ho však obsadila německá armáda (viz Bitva o Nizozemsko). Stálo to život 200 tisíc civilistů, z poloviny Židů. Po skončení války přišlo Nizozemsko o většinu kolonií včetně Nizozemské východní Indie, nyní Indonésie. Jediným pozůstatkem bývalého impéria je šest karibských ostrovů Nizozemských Antil. V roce 1949 Nizozemsko patřilo mezi 12 zakládajících členských států NATO. Roku 1951 se stalo signatářem Pařížské smlouvy, a patří tak k šesti zakladatelským státům Evropské unie. Od té doby patří k motorům evropské integrace (tzv. Vnitřní šestka), ačkoli v roce 2005 to byli nizozemští voliči, kteří poslali ke dnu evropskou ústavu. Po pádu Berlínské zdi v roce 1989 se Severoatlantická aliance angažovala ve válce v Jugoslávii. První vojenské operace NATO proběhly mezi lety 1992 a 1995 při válce v Bosně a Hercegovině a později v roce 1999 v Jugoslávii. V ovzduší občanské války v Jugoslávii přijala Rada bezpečnosti OSN rezoluci č. 824, která vyhlásila města Sarajevo, Tuzla, Bihać, Goradže, Žepa a Srebrenica bezpečnými zónami pod záštitou Ochranných sil Spojených národů (UNPROFOR), v nichž klíčovou roli hrála nizozemská armáda. 11. července 1995 Srbové dobyli bosňáckou enklávu Srebrenici, obléhanou od léta 1992. Zahynulo a zůstalo nezvěstných 8373 bosňáckých mužů a chlapců ve věku od 13 do 77 let, což z "bezpečné zóny" učinilo dějiště největšího hromadného masakru v Evropě po druhé světové válce. Tehdy fatálně selhali nizozemští vojáci UNPROFOR. V červnu roku 2017 odvolací soud v Haagu v zásadě potvrdil rozsudek civilního soudu z roku 2014, na základě kterého nese Nizozemsko část viny na masakru bosenských muslimů v roce 1995. Podle rozsudku je stát zodpovědný za smrt asi 300 muslimských mužů, jejichž deportaci z tzv. bezpečné zóny OSN do rukou bosensko-srbských jednotek umožnili nizozemští vojáci. V roce 2001 Nizozemsko jako první země na světě umožnilo sňatky homosexuálů a adopci dětí homosexuály. Rok poté si Nizozemsko připsalo další prvenství, když jako první země na světě uzákonilo eutanazii. Geografie Nizozemsko je nížinatá země na pobřeží Severního moře. Na východě hraničí s Německem (délka hranice 577 km) a na jihu s Belgií (délka hranice 450 km). Na jihozápadě se táhne lesnatá plošina, kde se nachází nejvyšší vrchol Nizozemska, 322,5 metrů vysoký Vaalserberg. Hydrosféra Pro pobřežní oblasti Nizozemska jsou typické prolákliny mělkých přílivových plošin. Existují dva druhy těchto plošin – watty a marše. Watty se vyskytují v okrajovém moři Waddenzee a jsou přílivem zaplavovány a odlivem obnažovány. Na mnoha místech obyvatelé země zpevnili písečné valy a přesypy, postavili hráze a odčerpáváním vody udržují watty vysušené – takto rozšiřují území státu, tyto plochy se nazývají poldery, jejich podstatná část vznikla v rámci projektu Zuiderzeewerken během 20. století. Marše jsou úrodné pobřežní nížiny na říčních nánosech. Při jejich dostatečném odvodnění se mění v úrodná pole. Na východě a jihu Nizozemska se nachází pahorkatina, jejichž údolími protékají velké evropské řeky. Na pomezí Waddenzze a Severního moře se nacházejí Západofríské ostrovy. Podnebí V Nizozemsku převládá oceánské podnebí. Roční úhrn srážek je poměrně vysoký, pohybuje se v rozmezí 750–850 mm. Velmi často se ve vnitrozemí objevují mlhy a často vane silný vítr. Na pobřeží často zuří bouře. Tyto bouře mohou způsobovat záplavy. Jen šest dní v roce je v Nizozemsku bezvětrno. Podnebí v Nizozemsku ovlivňuje také teplý Golfský proud v Atlantském oceánu. Díky němu jsou zimy relativně teplé, naopak léta příliš teplá nejsou. Flóra a fauna Ve srovnání s prehistorickou dobou se silně snížil rozsah lesů (nyní necelých 9 % plochy Nizozemska) a bažin. Většina dubových a březových porostů na východě byla vysazena, stejně tak jako rozsáhlé jehličnaté a listnaté lesy na pahorcích v centrální oblasti Veluwe. Značnou část zemědělské půdy nyní zabírají komerční lesní pěstitelské školky. Na severu tvoří zajímavý biogeografický komplex moře Waddenzee s pískovými lavicemi, waty a bažinami. Jedná se o nejvýznamnější watové (periodicky přílivem zaplavované a odlivem obnažované území) v západní Evropě, kde se vyskytuje řada druhů původních a stěhovavých ptáků, ryb a korýšů. Pobřežní duny pokrývá specifický travní porost helm a další tvrdé trávy, zatímco waty přitahují slanomilné rostliny, jako je slanorožec. Původní zvířenu představují oblasti polderů s vyskytujícími se vydrami. Krajina Nizozemská krajina je většinou kulturní krajina, tedy vzniklá zásahy člověka do různých krajinných typů. Nejznámější nizozemské krajinné typy podle zeminy jsou: písečné duny, říční a přímořské jílové naplaveniny, rašeliniště, křídové útesy v Limburgu a poldery v provincii Flevoland. V Nizozemsku je několik chráněných oblastí, zejména tam, kde je ještě les a vřesoviště a asi dvacet národních parků, z nichž nejznámější jsou: Oosterschelde v provincii Zeeland a Veluwezoom a De Hoge Veluwe v provincii Gelderland. Uprostřed konurbací Randstad, kterou tvoří čtyři velké aglomerace – Amsterdam, Haag, Rotterdam a Utrecht je založena čistě kulturní krajina, které se říká "Zelené srdce" (Het groene Hart). Politický systém Vláda Nizozemsko je konstituční (dědičná) monarchie a státoprávně parlamentní demokracie. Hlavou státu je od roku 2013 král Vilém Alexandr. Král sdílí výkonnou moc s Radou ministrů prostřednictvím Státní rady, jejíž je ústavním předsedou, ale praktický vliv krále na exekutivu je velmi omezený. Předsedou Rady ministrů je Minister-president (premiér). Spolu s ostatními ministry a náměstky tvoří nizozemský kabinet a spolu s králem tvoří nizozemskou vládu. Binnenhof v Haagu je centrum nizozemské politické scény nepřetržitě již od 16. století a zároveň zde bydlí i nizozemský král. Jako moderní konstituční monarchie a parlamentní demokracie je v Nizozemsku uznáván systém „trias politica“ neboli rozdělení moci do tří skupin: zákonodárná moc: Staten-Generaal — horní (75 členů) a dolní komora (150 členů) — vláda — král a ministři výkonná moc: Král a Rada ministrů s Radou státu (Raad van State) jako poradního orgánu soudní moc: soudci jsou jmenováni králem na celý život Politické strany Vzhledem k pluralitnímu politickému systému a velkému množství politických stran se od osmnáctého století nepodařilo žádné politické straně získat v parlamentu absolutní většinu. Obecně lze říci, že na politické scéně dominují v Nizozemsku tři bloky: Křesťanskodemokratická výzva, Strana práce a Lidová strana pro svobodu a demokracii. V roce 2002 se stala velmi populární strana zavražděného politika Pima Fortuyna a v roce 2006 získala devět mandátu Strana pro svobodu politika Geerta Wilderse. V Nizozemsku, na rozdíl od Česka se do parlamentu může dostat prakticky každá strana, získá-li ve volbách do dolní komory potřebný počet voličů na základě tzv. volebního dělitele. Příklad výpočtu: 10.000.000 hlasů pro 150 mandátů dává volebního dělitele 66.667. V tomto případě získá každá strana za každých 66.667 hlasů 1 mandát. Nevýhodou tohoto systému je velké množství zbytkových hlasů, které jsou velmi složitým způsobem přidělovány největším stranám. Výhodou je, že nevznikají patové situace a že prakticky každá strana může mít zastoupení v parlamentu. *TK = Tweede Kamer (Poslanecká sněmovna), (+3 mandáty Denk- v nizozemštině: mysli, v turečtině: rovnost,+2 mandáty Forum voor Demokratie, FvD) *EK = Eerste Kamer (Senát) *EP = Europees parlament (Evropský parlament) Královská rodina Dynastie Nasavských nebo jen Nasavští je vládnoucí dynastie v Nizozemsku a do roku 1962 také v Lucembursku. Rod je původem z německého Nassavska, podle kterého nese jméno a kde nejdříve jeho příslušníci vládli jako hrabata a později jako vévodové. Později se rod rozdělil na syny nassavského hraběte Hendrika II. a na Ottonskou a Walramskou linii, z nichž později vznikly větvě Nassau-Weilburg, Nassau-Dillenburg, Oranje-Nassau, Nassau-Siegen a další. Nejslavnějšími členy rodu jsou: Vilém I. Oranžský, vůdce nizozemského povstání za nezávislost proti španělským Habsburkům, jeho pravnuk Vilém III. Oranžský, který se stal na přelomu 17. a 18. století anglickým králem, první nizozemský král Vilém I. Nizozemský a bývalá královna Beatrix. Po genealogické stránce je dynastie Nassavských v hlavních liniích vymřelá, ale nizozemská ústava označuje rod Oranžsko-nasavský jako vládnoucí. Administrativní dělení Nizozemsko je rozděleno na dvanáct provincií: Kromě provincií spadají pod Nizozemsko též 3 zvláštní správní obvody Bonaire, Saba a Svatý Eustach, pro které se používá společné pojmenování „Karibské Nizozemsko“. Členství v mezinárodních organizacích Ekonomická unie mezi Belgií, Nizozemskem a Lucemburskem (BENELUX) Evropská unie (EU) Severoatlantická aliance (NATO) Organizace spojených národů (OSN) Rada Evropy (EC) Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE) Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj (OECD) Mezinárodní banka pro obnovu a rozvoj (IBRD) Mezinárodní kriminálně-policejní organizace (Interpol) Mezinárodní organizace pro normalizaci (ISO) Mezinárodní telekomunikační unie (ITU) Světová organizace duševního vlastnictví (WIPO) a mnoho jiných. Ekonomika Nizozemsko je jednou z nejbohatších zemí na světě a celosvětově vzato se řadí mezi dvacet největších ekonomik. Země je členem Eurozóny, platí se eurem. HDP se v současné době pohybuje okolo 38 600 USD na obyvatele. Hlavní obchodní partneři jsou Německo (25,2 %), Belgie (14,6 %), Francie (8,4 %), Spojené království Velké Británie a Severního Irska (8,9%) a Itálie (4,6%). Podle Indexu ekonomické svobody má Nizozemsko osmou nejsvobodnější ekonomiku světa (k roku 2023). Podle globálního indexu inovací je pátou nejinovativnější zemí na světě (k roku 2022). Základem nizozemského hospodářství je průmysl, obchod a doprava. Určitou roli hraje i zemědělství. Energie Nejdůležitější těžbou nerostné suroviny je těžba zemního plynu (Nizozemsko je v těžbě zemního plynu 6. na světě). Ten je určen především k výrobě elektrické energie, kterou vyrábějí tepelné elektrárny na zemní plyn, a na export. Kromě něj se těží ještě ropa, sůl kamenná, draselno-hořečnaté soli, vápenec, slín a keramická hlína. Zajímavostí je, že Nizozemsko bylo v 70. letech první zemí, kde byl vypozorován jev sporného a paradoxně negativního dopadu objevu přírodních zdrojů na ekonomiku. Od té doby se hovoří o tzv. holandské nemoci (jež je jedním z aspektů obecnějšího prokletí přírodních zdrojů). Průmysl Zvláště zpracování ropy je velmi rozvinuté, největší rafinerie se nachází u Rotterdamu, dále je rozvinutý průmysl chemický a petrochemický (Royal Dutch Shell), strojírenský, elektrotechnický (např. Philips nebo výrobce navigací TomTom), potravinářský (Heineken je největší pivovarnickou firmou Evropy a druhou největší na světě), sklářský, textilní, keramický, papírenský a hutnictví železa a hliníku, loděnice např. Royal Huisman se zakázkami mimo jiné pro Britskou královskou rodinu. Jednou z největších personalistických firem světa je Randstad. Finančním gigantem je ING. Obchod Amsterdamská burza je nejstarší burzou cenných papírů na světě, stála u kolébky moderního kapitalismu. Roku 2000 se sloučila s bruselskou a pařížskou burzou, aby vytvořila společnost Euronext, tedy největšího obchodníka s dluhopisy a fondovými investičními nástroji na světě, celkově pak šestou největší burzu na světě. Díky velmi výhodné poloze u moře se velmi dobře daří obchodu a dopravě, Rotterdamský přístav je největším námořním i kontejnerovým přístavem v Evropě a desátým největším kontejnerovým přístavem na světě. Do začátku 21. století byl největším přístavem na světě, pak byl předstižen mohutnou asijskou konkurencí. Táhne se v délce 40 kilometrů od centra města až po umělý výběžek v Severním moři. Je zároveň obří průmyslovou zónou s množstvím chemických továren a elektráren. Do roku 2030 chce být evropským lídrem v přepravě zeleného vodíku. Zemědělství V Nizozemsku je převaha nížin, je zde mírné vlhké podnebí a úrodné půdy, proto jsou zde předpoklady pro dobře rozvinuté zemědělství. Nizozemské zemědělství je vysoce rozvinuté, intenzivní, výkonné a mechanizované. Zaměstnává ale jen 3,7 % obyvatelstva. Pěstují se různé plodiny, nejvíce ale obilí, cukrová řepa, kukuřice a brambory. Živočišná výroba se na zemědělské produkci podílí celými 70 % a zaměřuje se především na chov skotu (mléčné výrobky → nizozemské sýry), drůbeže a prasat. Pěstují se též květiny, např. tulipány. Tulipán je národní rostlina Nizozemska. Doprava Toto odvětví je pro Nizozemskou ekonomii velmi důležité, hlavně následující kategorie: silniční síť je se svojí délkou 136 827 km jednou z nejhustších v Evropě. Všechny silnice, včetně dálnic jsou bez mýtného a všechna vozidla musí platit silniční daň. Zatímco před 2. světovou válkou byly v ulicích nizozemských obcí v převaze koňské povozy a cyklisté, od konce války do začátku 70. let 20. století došlo v Nizozemí k růstu životní úrovně a tak rychlému vzestupu vlastnictví motorových vozidel, že územní plány některých měst počítaly v centrech s vytvářením parkovišť na úkor tamních budov. Typické pro Nizozemsko jsou speciální, od vozovky oddělené postranní pruhy pro cyklisty u většiny silnic první třídy a některých dálnic. Cyklostezky byly masivně budovány po období prvního ropného šoku v roce 1973, který revidoval výhledy motoristů, a po protestech obyvatel s neudržitelnou dopravní politikou s mnoha mrtvými cyklisty a chodci na silnicích. železniční doprava – železniční síť má celkovou délku 2896 km, z toho 2084 km elektrifikovaných. lodní doprava je možná do přístavů na pobřeží Severního moře; Haarlem, Harlingen, IJmuiden, Rotterdam, Terneuzen, Vlissingen, ale i přes síť kanálů (6215 km) a řek Rýn, Máza a Šelda do některých měst ve vnitrozemí; Amsterdam, Delfzijl, Dordrecht, Eemshaven, Groningen, Maastricht a Utrecht i pro lodě nad 50 tun výtlaku, které spojují nizozemské přístavy s okolními zeměmi a umožňují proplutí až k Severnímu moři. letecká doprava – největším mezinárodním letištěm v Nizozemsku je Schiphol. Větší letiště, hlavně pro mezinárodní nízkonákladovou a regionální dopravu, jsou v Eindhovenu a Haagu. Celkem bylo v Nizozemsku v roce 2009 27 letišť. Národní leteckou společností je KLM, zároveň jde o nejstarší aerolinky na světě, založeny byly roku 1919. produktovody – v Nizozemsku je přes 3,816 km potrubí pro přepravu zemního plynu, 365 km potrubí pro přepravu ropy a 716 km potrubí pro přepravu ropných produktů. Cestovní ruch Klíčovými destinacemi jsou Amsterdam a Haag (Den Haag oder 's Gravenhage) se soustavou splavných kanálů (grachten), s mnoha historickými budovami, muzei a kulturními institucemi. K Haagu patří také mořské letovisko Scheveningen s rozsáhlou pláží a promenádou s atrakcemi. Mnoho dalších měst nabízí rozsáhlé soubory historických památek, například Delft, Leiden a Utrecht. Dále stojí za návštěvu města v Severním Holandsku jako Alkmaar nebo Edam nabízející pohled do historie přípravy sýrů (mj. Eidam). Další turistickou atrakcí je Keukenhof - Zahrada Evropy, kde každoročně vykvete 6-7 milionů cibulovitých okrasných rostlin, především tulipánů. K turistickým atrakcím patří i miniaturní městečko Madurodam v Haagu nebo zábavní parky Efteling a Walibi World. Nizozemsko láká i na architektonické památky. Velkou roli v nizozemské architektuře sehrálo hnutí De Stijl založené roku 1917. Z architektů byl jeho členem zejména Gerrit Rietveld. Zásady hnutí se pokusil uplatnit v projektu domu v Utrechtu, který je znám jako Dům Rietvelda a Schröderové. Ten byl roku 2000 zapsán na seznam Světového dědictví UNESCO. Z pověstných větrných mlýnů, které se staly symbolem Nizozemska, se na seznam Světového dědictví dostala síť mlýnů v Kinderdijk-Elshout. Ostatní zapsané architektonické památky se týkají unikátního nizozemského způsobu nakládání s vodou (odvodňování, hrazení apod.) – obranná linie Amsterdamu, D. F. Woudova parní čerpací stanice, systém kanálů okolo Amsterdamu ze 17. století a další. Na seznam se dostala i jedna industriální stavba, ukázkově modernistická továrna Van Nelle z 20. let 20. století. Turisty však lákají také jiné proslulé stavby jako barokní Královský palác v Amsterdamu, symbol zlatého věku Holandska v 17. století. V současnosti je oficiálním sídlem královské rodiny, která však disponuje ještě dvěma paláci, Noordeinde a Huis ten Bosch. Ze sakrální architektury patří k největším památkám Katedrála svatého Martina z Tours v Utrechtu, jediný kostel v Nizozemsku ve stylu klasické francouzské gotiky. Jinak byla typickou spíše úspornější, tzv. vlámská gotika, již reprezentuje například chrám Nieuwe Kerk ve městě Delft, nebo Nieuwe Kerk v Amsterdamu, kde se konají korunovace a svatby královské rodiny. Světské užití tohoto druhu gotiky lze prostudovat v Haagu na komplexu budov Binnenhof, kde se scházely nizozemské generální stavy, takže byl dlouho hlavním centrem nizozemského politického života. V blízkosti Binnenhofu se nachází moderní budova nizozemského parlamentu. Nizozemskou renesanci dobře ilustruje jiný chrám, Westerkerk v Amsterdamu. Historismus 19. století pak reprezentuje Palác míru v Haagu, kde dnes zasedá Mezinárodní soudní dvůr, nebo koncertní dům Concertgebouw v Amsterdamu, sídlo symfonického orchestru Concertgebouw Orchestra. Z technických staveb vyniká most Erasmusbrug v Rotterdamu, dokončený v roce 1996. Nizozemsko zaznamenává také drogovou turistiku, neboť tu jsou legální tzv. coffee shops, tedy obchody s legální marihuanou. Obyvatelstvo Demografie Nizozemsko mělo v roce 2018 cca 17 400 000 obyvatel a s hustotou 397,7/km2 tak bylo pátou nejhustěji osídlenou zemí v Evropě a nejhustěji osídlenou velkou evropskou zemí, neboť je v tomto ohledu předstihováno jen ostrovní Maltou a malými městskými státy (Monako, San Marino, Vatikán). Je také šestnáctou nejhustěji osídlenou zemí světa. Skoro polovina obyvatel žije v konurbaci Randstad, kterou tvoří čtyři velké aglomerace Amsterdam, Haag, Rotterdam a Utrecht. Také v jiných provinciích: Severní Brabantsko, Limburg, Gelderland a Overijssel žije většina obyvatel ve větších městech. Vzhledem k této situaci má Nizozemsko velmi hustou síť železnic i dálnic. Imigrace Vzhledem k silné koloniální a postkoloniální imigraci začal v Nizozemsku nábor zahraničních pracovních sil již v šedesátých letech 20. století. Ty přicházely výhradně z Turecka a Maroka. Podíl Turků na celkové cizinecké populaci se zvýšil od roku 1976 do roku 1986 z 21,8 % na 28,3 %, v případě Maročanů došlo ke zvýšení z 12 % na 21,1 %. Stěhování dalších rodinných příslušníků se ve zvýšené míře projevilo až po ukončení náboru, což se časově shodovalo s obdobím hospodářské recese a rostoucí nezaměstnanosti. V roce 1979 bylo konstatováno, že Nizozemsko se stalo na základě nevratných migračních procesů polyetnickou a multikulturní společností. Poté se realizovalo zrovnoprávnění imigrantů po sociální stránce a byla přijata opatření k posílení jejich politické participace. To se dělo např. v podobě rozšíření volebního práva na komunální úrovni i pro cizince spolu s usnadněním přístupu k nabývání občanství a se státní i komunální podporou organizovaných skupin zájmů. Ani tato opatření nezabránila výrazným etnicko-sociálně podmíněným nerovnostem v oblasti zaměstnanosti. Bylo poukazováno na to, že rubem multikulturní mnohotvárnosti s omezenou autonomií organizovaných skupinových zájmů je smíření s trvalou „minorizací“ imigrantských skupin na podřadné sociální úrovni. Zákon z roku 1998 ukládal všem nizozemským obcím, aby po „integračním šetření“ nabízely státem podporované integrační programy přizpůsobené individuálním potřebám nových přistěhovalců. „Nově příchozí“ se těchto programů museli aktivně účastnit pod hrozbou odnětí sociálních dávek nebo použitím jiných trestů. Podle údajů nizozemského statistického úřadu (CBS) z 1. ledna 2005 žilo v Nizozemsku 80,9 % Nizozemců, 2,4 % Indonésanů, 2,4 % Němců, 2,2 % Turků, 2,0 % Surinámců, 1,9 % Marokánců, 0,8 % Antiliánů a 6,0 % jiných menšin. Ve srovnání se zbytkem Evropy rostl počet obyvatel v Nizozemsku velmi rychle: 3 miliony v roce 1850, 5 milionů v roce 1900, 10 milionů v roce 1950 a 16 milionů v roce 2000. Ze 17 milionů obyvatel Nizozemska v roce 2016 bylo 3,8 milionu imigrantského původu. Nejvíce přistěhovalců se usazuje ve velkých městech. Podle údajů CBS z roku 2006 byla přibližně jedna třetina obyvatel Amsterdamu, Haagu a Rotterdamu neevropského původu. Neevropského či „nezápadního“ původu byla i více než polovina mladých lidí v Amsterdamu a Rotterdamu. Velkým problémem některých komunit je nízká účast na trhu práce. V roce 2006 mělo práci pouze 38,7% Maročanů a 43,9% Turků ve věku 15-64 let. Více než 30% Turků a Maročanů patřilo mezi příjemce dávek sociálního zabezpečení, v porovnání se 13% autochtonních Nizozemců. K září 2016 bylo v Nizozemsku registrováno 64,000 uprchlíků ze Sýrie. Jazyk Oficiální řečí v Nizozemsku je nizozemština a fríština. Obě řeči patří uvnitř indoevropské jazykové rodiny mezi západogermánské jazyky. Nizozemština je mimo Nizozemska také oficiální řečí v Belgii (Vlámsko) a mimo Evropu i v Surinamu a na nizozemských ostrovech v Karibiku (Aruba, Bonaire, Curaçao, Saba, Svatý Eustach, Svatý Martin). Někdy se používá také nepřesné označení holandština, které může označovat i dialekty provincií Severní a Jižní Holandsko. Vlámština je naproti tomu souhrnný název pro mluvenou nizozemštinu ve Vlámsku. Základem jazyka bylo hornofranské nářečí dolnoněmčina, ze kterého se tento jazyk vyvíjel již před 12. stol. V lexikologii i morfologii má hodně společných znaků s němčinou, liší se od ní zejména ve výslovnosti a pravopisu. Dolnoněmčina má v Nizozemsku mnoho oblastních nářečí: groningština, drentština, stellingwerfština, sallandština, twentština, veluwština a achterhoekština. Oblastním nářečím je i limburština, kterým se hovoří v provincii Limburg. Zásluhou výuky jednoho i více cizích jazyků již na základních školách, mluví většina Nizozemců také anglicky, německy nebo francouzsky. Počty hovořících: Dolnoněmčina 1.798.000 Limburština 825.000 Fríština 453.000 Brabantština ? Zeelandština ? Znakový jazyk 20.000 Náboženství Podle současných údajů nizozemského centrálního statistického úřadu (Centraal Bureau voor de Statistiek – CBS) se hlásilo v roce 2008 ke katolicismu 30 % obyvatel, k protestantismu 21 %, k jiným náboženstvím 10 % (z toho 5 % muslimů a 5 % hinduistů, buddhistů, židů a ostatních). Žádné náboženství neuvedlo v roce 2008 40 % obyvatel. Z předválečného počtu 140 tisíc Židů, kteří tvořili 10 % obyvatel Amsterdamu, většina zahynula během holocaustu. Od 70. let 20. století provádí Nizozemsko liberální imigrační politiku a v roce 2011 žilo v zemi více než 1 milion muslimů. Kultura Výtvarné umění Nizozemci se mohou pochlubit slavnou malířskou tradicí, jejich malíři patří nejen k nejslavnějším Nizozemcům, ale někteří nizozemští malíři patří k nejslavnějším vůbec. Týká se to především pěti velikánů: Hieronymus Bosch, Pieter Brueghel, Rembrandt van Rijn, Jan Vermeer a Vincent van Gogh. Díky těmto mistrům v Nizozemsku vznikly některé z nejslavnějších obrazů dějin. Boschova Zahrada pozemských rozkoší, Brueghelova Stavba babylonské věže, Rembrandtova Noční hlídka, Vermeerova Dívka s perlou, Van Goghovy Slunečnice nebo Hvězdná noc. Noční hlídka je k vidění v amsterdamském Rijksmuseu, Dívka s perlou v haagském muzeu Mauritshuis. Na vrcholu období zvaného „zlatý věk Nizozemska“, tedy kolem roku 1650, pracovalo v této zemi zhruba 700 malířů – umělců, kteří ročně vytvářeli asi 70 tisíc obrazů. Do učebnic světového malířství ovšem vstoupili (chronologické seřazení podle data narození) i mj. Dieric Bouts, Lucas van Leyden, Pieter Aertsen, Karel van Mander, Frans Hals, Hendrick Avercamp, Gerard van Honthorst, Judith Leyster, Gerrit Dou, Aelbert Cuyp, Jan Steen, Jacob van Ruisdael a Lawrence Alma-Tadema. Ve 20. století pak představitelé hnutí De Stijl Piet Mondrian a Theo van Doesburg, fauvista Kees van Dongen, abstraktní expresionista Willem de Kooning nebo Karel Appel, spoluzakladatel skupiny CoBrA. V nedávné době na sebe upoutal pozornost svými geometrickými hříčkami M. C. Escher. V oboru architektury je vysoce oceňován modernistický architekt Rem Koolhaas. Představitelem slavného hnutí De Stijl byl designér Gerrit Rietveld. Hlavní město Amsterdam je proslaveno muzei, jako jsou například Rijksmuseum, Stedelijk museum, Mauritshuis, Muzeum Kröllerové-Müllerové, Rembrandtův dům nebo Dům Anne Frankové. Van Goghovo muzeum prezentuje největší sbírku obrazů Vincenta van Gogha na světě. Nizozemský institut dějin umění je největším archivem dějin výtvarného umění na světě. Literatura Za klasika nizozemské literatury je považován zejména Multatuli. V červnu 2002 vyhlásila Společnost pro nizozemskou literaturu (Maatschappij der Nederlandse Letterkunde) jeho román Max Havelaar za nejvýznamnější nizozemsky psané literární dílo všech dob. Ke klíčovým autorům holandského zlatého věku v 17. století patřili Joost van den Vondel, Pieter Corneliszoon Hooft nebo Jacob Cats. Představitelkou osvícenství 18. století byla Isabelle de Charrière. V první polovině 20. století zaujal svými psychologickými romány Louis Couperus. Za druhé světové války vracel naději čtenářům svou vlasteneckou poezií Bertus Aafjes, jinak představitel menšinového katolicismu. Ve druhé polovině tohoto století uhranul světu Deník Anne Frankové. Později nizozemská literární kritika hovořila o tzv. Velké trojce (De Grote Drie): Harry Mulisch, Gerard Reve a Willem Frederik Hermans. Spolu s nimi byli hojně překládáni např. Cees Nooteboom, Simon Vestdijk, Jan Wolkers nebo Hella S. Haasse. V oblasti knih pro děti se prosadili Dick Bruna, jehož nejznámější postavičkou je králičí holčička Miffy, a Annie M. G. Schmidtová se svými příběhy o Jipovi a Janneke. V žánrové literatuře vynikl Robert van Gulik s detektivními příběhy o soudci Ti. Nejvýznamnější bibliotékou v zemi je Nizozemská královská knihovna. V její budově v Haagu má sídlo i Evropská knihovna. Hudba V hudbě se Nizozemci prosadili především v žánru elektronické hudby, Armin van Buuren či DJ Tiësto již patří k jejím klasikům. Populární je v současnosti i Martin Garrix, Nicky Romero, trio Noisia, Don Diablo, Sander van Doorn, Afrojack či Hardwell. Přímo v Nizozemsku vznikl elektronický hudební styl hardstyle. V tradičním popu se proslavila na konci 60. let skupina Shocking Blue, zejména díky svému hitu Venus. Legendou žánru eurodance je duo 2 Unlimited. V žánru pop-jazzu na sebe dokázaly mezinárodně upozornit zpěvačky Caro Emeraldová a Trijntje Oosterhuisová, v evropském country Ilse DeLangeová. Eddie Van Halen patří k zakladatelům známé metalové skupiny Van Halen. Ke klasikům nizozemského rocku patří kapely Golden Earring a Focus. Ke známým rockovým hudebníkům současnosti patří skupiny Within Temptation, Epica, Delain, Ayreon či zpěvačky Anouk nebo Floor Jansenová, která se proslavila ve finské metalové kapele Nightwish. Mezi interprety vážné hudby proslul houslista André Rieu, houslistka Janine Jansenová, houslista Bernard Haitink nebo dirigent Ton Koopman. Nejvýznamnějším skladatelem klasické hudby je Jan Pieterszoon Sweelinck, ze současných autorů pak Louis Andriessen. Nejslavnějším tělesem je Královský orchestr Concertgebouw. Zvláštní místo v moderní hudbě drží hudební experimentátor Yuri Landman. Film Nejslavnějším nizozemským filmovým režisérem je Paul Verhoeven, autor sci-fi klasik jako Robocop či Total Recall. Mezi dokumentaristy vynikl Joris Ivens. Režisér Fons Rademakers získal Oscara za nejlepší neanglicky mluvený film v roce 1986, jakožto první Nizozemec. Dokázali ho napodobit Marleen Gorrisová v roce 1995 a Mike van Diem roku 1998. Jan de Bont je režijně, producentsky či kameramansky podepsán pod hollywoodskými trháky jako Nebezpečná rychlost, Twister, Minority Report, Smrtonosná past, Hon na ponorku nebo Základní instinkt. Anton Corbijn proslul jako režisér videoklipů, pro skupiny Nirvana, U2, Depeche Mode nebo Roxette. Filmař Theo van Gogh se stal světově proslulý po svém zavraždění v roce 2004, k němuž došlo kvůli protiislámskému snímku Podvolení. Známým dokumentaristou byl levicově orientovaný Joris Ivens. Někteří herci získali slávu díky zahraničním produkcím, zejména britským a americkým: Famke Janssenová je známá z bondovky Zlaté oko nebo ze série filmů X-men, Jeroen Krabbé z bondovky Dech života, Carice van Houtenová a Michiel Huisman ze seriálu Hra o trůny, Sylvia Kristelová ztvárnila hlavní představitelku ve čtyřech ze sedmi klasických erotických snímků z cyklu Emmanuelle. Rutger Hauer vstoupil do širokého povědomí ve filmech Blade Runner či Sin City. Nizozemsko má dobře rozvinutý televizní trh s mnoha komerčními i veřejnoprávními stanicemi. Zajímavostí je, že prakticky všechny zahraniční pořady jsou uváděny v původním znění s titulky. Dabují se pouze zahraniční pořady pro děti. Televizní exporty z Nizozemska mají většinou podobu licencí specifických formátů, zejména vyvinutých produkčním konglomerátem Endemol, který má přibližně 90 společností ve více než 30 zemích. K takovým původně nizozemským formátům patří Big Brother nebo The Voice. V modelingu se prosadila Doutzen Kroesová. Státní symboly Nizozemská vlajka má tři vodorovné pruhy v barvách červené, bílé a modré. Pochází z doby povstání nizozemských protestantských provincií proti španělské nadvládě pod vedením prince Viléma Oranžského. Okolo roku 1630 a hlavně po roce 1648, kdy Španělsko uznalo nizozemskou nezávislost, byl pro lepší viditelnost na moři (hlavně však z politických důvodů) původně oranžový pruh nahrazený červeným (v roce 1796 bylo používání oranžové barvy výslovně zakázané). Při oslavách týkajících se nizozemské královské rodiny se vedle vlajky zavěšuje úzká podélná oranžová vlajka. Státní znak Nizozemska byl přijat v roce 1815 a byl dvakrát upraven, poprvé v roce 1907 a naposledy v roce 1980. Znak se skládá: Lev s napřaženým mečem v jedné a svazkem šípů v druhé tlapě 7 šípů. Motto: Je Maintiendrai a znamená Já odolám. Plocha štítu je modrá a je vyplněna zlatými poleny ze znaku Nasavska. Nad štítem je královská koruna a znak podpírají jako štítonoši dva lvi. Celý znak je položen na královský stan pod další královskou korunu – takový znak ale používají pouze členové královské rodiny. Nizozemskou hymnou je Wilhelmus, oficiálně přijatý v roce 1932. Autoři nejsou známí a titul pochází od jména holandského národního hrdiny, Viléma I. Oranžského. Je to jedna z nejstarších hymen na světě, která pochází ze staré francouzské vojenské písničky ze středověku. Počáteční písmena slok tvoří jméno hrdiny – Willem van Nassov. V současnosti se zpívá první a šestá sloka. Všeobecně je považována oranžová barva za symbol Nizozemska. Toto se projevuje nejenom v barvě sportovních stejnokrojů, ale často tato barva převládá u nizozemských fanoušků. Věda a školství Školství V Nizozemsku je povinná školní docházka od prvního dne v měsíci, kdy bylo dítěti pět let, až do konce školního roku, kdy mu bylo šestnáct let. Většina dětí ale dochází do základních škol již od jejich čtvrtého roku (tzv. přípravný rok). Ve školním roce, kdy bude dítěti sedmnáct let, je školní docházka jenom částečně povinná (minimálně dva dny v týdnu). Jedná-li se o odbornou školu, která je smluvně napojená na nějaký podnik, je docházka povinná jenom jeden den v týdnu, ostatní čtyři dny je placená praxe v podniku. Výuka začíná v podstatě již ve školce od druhého roku dítěte. Potom začíná tzv. primární vzdělávání (od 6 do 13 let) a pokračuje sekundárním (12 až 20 let), které žáky připravuje podle jejich schopností na různé směry vyššího vzdělávání (středoškolské, vyšší odborné nebo univerzitní). V Nizozemsku je velké množství privátních i státních vyšších odborných škol, vysokých škol a universit (Nizozemské univerzity a vysoké školy). Nejstarší universitou v Nizozemsku je Universiteit Leiden založená v roce 1575 Vilémem I. Oranžským. V současnosti má tato univerzita devět fakult a v akademickém roce 2006/2007 na ní studovalo 17 630 studentů. V Šanghajském žebříčku, který tradičně hierarchizuje nejlepší vysoké školy na světě, má Nizozemsko (k roku 2021) dvě univerzity v první stovce. Nejvyšší prestiž má Univerzita v Utrechtu, která je žebříčkem vyhodnocena jako 50. nejlepší univerzita na světě. Druhou nejkvalitnější školou v Nizozemsku má být Rijksuniversiteit Groningen (64. na světě). Věda Nizozemsko stálo u počátků novověku. Proto nalezneme v počátcích moderní vědy zhusta právě Nizozemce: Antoni van Leeuwenhoek je otcem mikrobiologie, astronom a fyzik Christiaan Huygens započal vědecké zkoumání světla, Willebrord Snellius definoval zákon lomu světla, matematik Ludolph van Ceulen zpřesnil výpočet čísla Pí tak, že se dodnes nazývá Ludolfovo číslo, Andreas Vesalius položil základy moderní anatomie, Herman Boerhaave bývá označován za "otce fyziologie", stejně jako jeho žák Albrecht von Haller, jedním z prvních chemiků byl Johann Rudolf Glauber, průkopníkem botaniky byl Carolus Clusius, Cornelius Drebbel vynalezl první ponorku, Hans Lippershey je jedním z kandidátů na titul vynálezce dalekohledu, Pieter van Musschenbroek objevil kapacitní odpor a vynalezl tzv. Leydenskou láhev, první kondenzátor elektrické energie. Simon Stevin jako první pracoval s vektory, Jan Swammerdam za pomoci mikroskopu jako první prokázal, že vajíčko, larva a hmyz jsou tři fáze vývoje stejného jedince, jedním z nejvýznamnějších středověkých kartografů byl Petrus Plancius. Ovšem nizozemská věda neztratila úroveň ani v 19. a 20. století: Hugo de Vries oprášil dílo Mendelovo a rozvinul moderní genetiku, Luitzen Egbertus Jan Brouwer významně rozvinul geometrický obor topologie, fyzik Willem de Sitter propracovával Einsteinovu relativitu a předpověděl temnou hmotu, George Eugene Uhlenbeck definoval elektronový spin, Jacobus Kapteyn objevil rotaci galaxií, po Gerardu Kuiperovi se jmenuje známý Kuiperův pás, Jan Oort rozvíjel radioastronomii, astronom Tom Gehrels se proslavil fotometrií asteroidů, jeho blízkou spolupracovnicí byla Ingrid van Houten-Groeneveldová, zoolog Coenraad Jacob Temminck proslul studiem ptáků, v oblasti informatiky se prosadil Edsger Dijkstra, Guido van Rossum či Andrew S. Tanenbaum, paleoantropolog Eugène Dubois objevil existenci hominida Homo erectus, do vývoje letadel i první světové války významně zasáhl Anthony Fokker, Nikolaas Tinbergen patří ke třem otcům zakladatelům etologie, za což také dostal Nobelovu cenu za fyziologii. Ta se však ve 20. století nevyhýbala ani dalším Nizozemcům: za fyziku ji získali Pieter Zeeman, Hendrik Lorentz, Johannes Diderik van der Waals, Heike Kamerlingh Onnes, Frits Zernike, Nicolaas Bloembergen, Simon van der Meer, Gerard 't Hooft, Martinus J. G. Veltman, Andre Geim, za chemii Jacobus Henricus van 't Hoff, Peter Debye, Paul J. Crutzen a Ben Feringa, za fyziologii a medicínu krom Tinbergena Willem Einthoven a Christiaan Eijkman. V oblasti humanitních a sociálních věd patří k největším Nizozemcům dva středověcí filozofové: Erasmus Rotterdamský a Baruch Spinoza. Již ve 13. století patřil k významným filozofům Siger z Brabantu. K významným autorům patří i autor známé Bajky o včelách Bernard Mandeville. V oblasti teologie proslul Jakub Arminius nebo Tomáš Kempenský, autor spisu Následování Krista, jiný duchovní, Cornelius Jansen, v 17. století vytvořil originální nizozemský teologický směr zvaný jansenismus. Labadismus propagovala Anna Maria van Schurmanová, jedna z nejvzdělanějších žen své doby. Klasikem právní teorie je Hugo Grotius. Právník Tobias Asser zase získal Nobelovu cenu za mír za vytvoření Haagského tribunálu. Mezinárodní věhlas získal i kulturní teoretik Johan Huizinga či sociální psycholog Geert Hofstede. Socioložka Saskia Sassenová zavedla známý termín "globální město". Jan Tinbergen a Tjalling Koopmans získali Nobelovu cenu za ekonomii. Sport Nejúspěšnější nizozemskou atletkou všech dob je běžkyně Fanny Blankers-Koenová, držitelka čtyř zlatých olympijských medailí ze čtyř různých běžeckých disciplín (100 m, 200 m, 80 m překážek, štafeta). Všechny medaile vybojovala na jedněch hrách, v Londýně roku 1948. Velmi úspěšní jsou Nizozemci také v plavání, plavkyně Inge de Bruijnová má čtyři zlata z OH. Další silnou nizozemskou disciplínou je cyklistika. Jan Janssen a Joop Zoetemelk vyhráli Tour de France i Vueltu, Tom Dumoulin triumfoval na Giro d'Italia, Leontien van Moorselová má čtyři cyklistická zlata z olympiád. Ze zimních her vozí Nizozemci medaile především z rychlobruslení. Na olympijských hrách jsou v čele historické tabulky medailistů v této disciplíně. Rychlobruslařka Ireen Wüstová má pět zlatých olympijských medailí, její kolega Sven Kramer čtyři. Nizozemci jedny olympijské hry také pořádaly, roku 1928 v Amsterdamu. Nejúspěšnějším nizozemským tenistou byl vítěz Wimbledonu Richard Krajicek. Šachistou Max Euwe. Henk van Kessel a Jan de Vries se stali mistry světa v závodech silničních motocyklů. Max Verstappen se roku 2021 stal prvním nizozemským mistrem světa ve Formuli 1. Z kolektivních sportů jsou Nizozemci mimořádně úspěšní v pozemním hokeji, ženy mají tři olympijská zlata, muži dvě. Teun de Nooijer byl třikrát vyhlášen nejlepším pozemním hokejistou světa, Stephan Veen dvakrát. Mezi ženami dvakrát v anketě triumfovaly Naomi van Asová a Maartje Paumenová. Volejbalisté i volejbalistky vyhráli mistrovství Evropy, muži navíc ještě olympijské zlato (1996). Členy síně slávy Mezinárodní volejbalové federace jsou Peter Blangé, Ron Zwerver a Bas van de Goor. Zdaleka nejpopulárnějším sportem je v Nizozemsku ovšem fotbal. Od 70. let patří Nizozemci k evropské špičce v tomto sportu. Z mistrovství světa přivezli třikrát stříbro (1974, 1978, 2010). Mistrovství Evropy se jim podařilo v roce 1988 vyhrát. Nejúspěšnějším fotbalovým klubem je Ajax Amsterdam, který čtyřikrát vyhrál Ligu mistrů (1971, 1972, 1973, 1995). Jednou se to povedlo i Feyenoordu Rotterdam (1970) a PSV Eindhoven (1988). Tři Nizozemci získali Zlatý míč pro nejlepšího fotbalistu Evropy: Johan Cruijff (1971, 1973, 1974), Marco van Basten (1988, 1989, 1992) a Ruud Gullit (1987). Ke slavným hráčům patřili i Rob Rensenbrink, Ruud Krol, Frank Rijkaard, Dennis Bergkamp, Arjen Robben, Robin van Persie či Wesley Sneijder. V současnosti se prosazuje například Virgil van Dijk a Frenkie de Jong. V roce 2000 Nizozemsko spolupořádalo evropský šampionát. Finále se hrálo na stadiónu De Kuip v Rotterdamu. Také nizozemské fotbalistky patří k evropské špičce a již mají na svém kontě titul mistryň Evropy (2017). Životní prostředí Vzhledem k velmi vysoké hustotě obyvatelstva (489/km2 v roce 2009) se Nizozemsko potýká s mnohými problémy souvisejícími s ochranou životního prostředí. Již v roce 1875 byly uzákoněny základní principy ochrany životního prostředí, ale teprve v roce 1993 byl tento zákon novelizován a byla stanovena povinná oprávnění omezující možnosti znečištění. Tento zákon byl postupně formulován od roku 1972, kdy vyšla zpráva Římského klubu (Club of Rome) pod názvem Meze růstu. V této zprávě byl modelován vývoj hlavních globálních ukazatelů a vzájemně se ovlivňujících vztahů mezi nimi. V současnosti jsou prakticky všechny nizozemské zákony související s ochranou životního prostředí sladěny s předpisy Evropské unie. V Nizozemsku spadá ochrana životního prostředí pod ministerstvo VROM (Ministerie van Volkshuisvesting, Ruimtelijke Ordening en Milieubeheer). Od roku 2009 jsou zavedeny dvě tzv. "čisté oblasti" v Utrechtu a Eindhovenu. Do těchto oblastí mohou jezdit jenom kamiony s dieselovým pohonem, které mají zabudované filtrování sazí ve výfukovém potrubí. Odkazy Poznámky Reference Literatura Související články Gruzínské povstání na Texelu Nizozemské kolonie Nizozemská revoluce Nizozemští místodržitelé Pohřebiště nizozemských panovníků Externí odkazy Státy EU Státy NATO Království Nizozemské království Státy Evropy Státy a území vzniklé roku 1815 Transkontinentální státy


Do Sněmovny projdeme, věří manažer SNK ED - iDNES.cz 19. dubna 2006 12:00, aktualizováno 13:25 Hostem iDNES byl volební manažer SNK Evropských demokratů Petr Brozda. Reálný výsledek ve volbách vidí v rozmezí od pěti do jedenácti procent. "Bude záviset na dravosti volební kampaně našich soupeřů a také na naší kontaktní kampani, kterou startujeme příští týden," uvedl Brozda. Petr Brozda: Výsledek bude v rozmezí od 5 do 11 procent. | foto: Archiv Petra Brozdy ODPOVĚDI PETRA BROZDY ČTĚTE ZDE Podle Brozdy je stále možné, aby se strana ve volbách vyšplhala přes desetiprocentní hranici. "Myslím si, že naše současná situace se příliš neliší od situace před dvěma roky, kdy jsme se také dva měsíce před volbami neobjevovali v průzkumech," podotkl. Zároveň se podivil nad tím, proč většina agentur používá otevřenou otázku. "To nesimuluje příliš věrně volby, neboť při nich dostanete například 26 hlasovacích lístků a z nich si jeden lístek vyberete. Myslím si, že jinak se člověk rozhoduje, když dostane otázku, kam by chtěl jet zítra na dovolenou, a jinak, když dostane do ruky katalog cestovní kanceláře a může si vybírat ze stovek míst." Předvolební kampaň SNK ED podle něj zatím stranu stála zhruba šest milionů korun. SNK ED vznikla letos sloučením dvou stran. Lídr Evropských demokratů Jan Kasl a šéf Sdružení nezávislých kandidátů Josef Zieleniec uzavřeli dohodu o sloučení v lednu. - více zde Volebním lídrem SNK ED je europoslanec a exministr zahraničí Zieleniec, i když sám ve volbách nekandiduje. Pražskou kandidátku pro červnové volby vede Jan Kasl, výkonný místopředseda strany. - více zde Strana už tři roky žádá od ministerstva financí vyplacení téměř 12 milionů korun za své mandáty v pražském zastupitelstvu. SNK Evropští demokraté dokonce demonstrovali před sídlem vlády v Praze. Na rozhodnutí ministerstva peníze nevyplatit si stěžují u Ústavního soudu i ve Štrasburku. - více zde Témata: cestovní kancelář, On-line rozhovory, Ostatní strany, peníze, Volby 2006, volby-rozhovor, Dovolená, Jan Kasl, Josef Zieleniec, Kandidátky, kurzové zajištění, Sdružení nezávislých kandidátů, SNK Evropští demokraté, Štrasburk, Ústavní soud SNK Evropští demokraté asi hodinu demonstrovali před sídlem vlády v Praze. Už tři roky žádají vyplacení téměř 12... celý článek Kaslova a Zielencova strana se sloučily. Lídr Evropských demokratů Jan Kasl a šéf Sdružení nezávislých kandidátů Josef... celý článek