text: Filozofie (ve stylově příznakové podobě také filosofie, původem z řeckého φιλοσοφία, filosofía, „láska k moudrosti“) je systematické, racionální a kritické studium obecných a základních otázek, jako jsou otázky existence, rozumu, poznání, hodnot, mysli a jazyka. Tyto otázky jsou často předkládány jako problémy, které je třeba studovat nebo řešit. Některé prameny tvrdí, že termín pochází od Pythagora (asi 570 – asi 495 př. n. l.); jiné tuto verzi zpochybňují a tvrdí, že pythagorejci se pouze přihlásili k užívání již existujícího termínu. Mezi filozofické metody patří kladení otázek, kritická diskuse, racionální argumentace a systematická prezentace. Historicky filozofie zahrnovala všechny soubory vědomostí a její praktik byl označován jako filozof. Od dob starořeckého filozofa Aristotela až do 19. století zahrnovala „přírodní filozofie“ astronomii, medicínu a fyziku. Například Newtonovy Matematické principy přírodní filozofie z roku 1687 byly později klasifikovány jako kniha o fyzice. V 19. století vedl růst moderních výzkumných univerzit k profesionalizaci a specializaci akademické filozofie a dalších oborů, od té doby se různé oblasti zkoumání, které byly tradičně součástí filozofie, staly samostatnými akademickými disciplínami, a to konkrétně společenskými vědami, jako je psychologie, sociologie, lingvistika a ekonomie. Dnes mezi hlavní podobory akademické filozofie patří metafyzika, která se zabývá základní povahou existence a reality, epistemologie, která studuje povahu poznání a víry, etika, která se zabývá morálními hodnotami, a logika, která studuje pravidla odvozování, jež umožňují vyvozovat závěry z pravdivých premis. Mezi další významné podobory patří filozofie náboženství, filozofie vědy, politická filozofie, estetika, filozofie jazyka filozofie mysli a filozofie jistoty. Definice Panuje široká shoda na tom, že filozofie (ze starořeckého φίλος, phílos: „láska“; a σοφία, sophía: „moudrost“) se vyznačuje různými obecnými rysy: je formou racionálního zkoumání, usiluje o systematičnost a má tendenci kriticky reflektovat své vlastní metody a předpoklady. Přístupy, které jdou nad rámec těchto vágních charakteristik a podávají zajímavější či hlubší definici, jsou však obvykle rozporuplné. Často jsou přijímány pouze teoretiky náležejícími k určitému filozofickému směru a jsou revizionistické v tom smyslu, že mnohé předpokládané části filozofie by si nezasloužily název „filozofie“, kdyby byly pravdivé. Před novověkem se tento termín používal ve velmi širokém smyslu, který zahrnoval jednotlivé vědy, jako je fyzika nebo matematika, jako její dílčí disciplíny, ale současné užití je užší. Některé přístupy tvrdí, že existuje soubor podstatných rysů, které jsou společné všem částem filozofie, zatímco jiné vidí pouze slabší příbuzenské podobnosti nebo tvrdí, že se jedná pouze o prázdný souhrnný pojem. Některé definice charakterizují filozofii ve vztahu k její metodě, jako je čisté uvažování. Jiné se zaměřují spíše na její téma, například jako studium největších zákonitostí světa jako celku nebo jako snahu odpovědět na velké otázky. Oba přístupy mají ten problém, že jsou obvykle buď příliš široké, protože zahrnují i nefilozofické disciplíny, nebo příliš úzké, protože vylučují některé filozofické podobory. Mnohé definice filozofie zdůrazňují její úzký vztah k vědě. V tomto smyslu je filozofie někdy chápána jako svébytná věda. Některé naturalistické přístupy například chápou filozofii jako empirickou, avšak velmi abstraktní vědu, která se namísto konkrétních pozorování zabývá velmi rozsáhlými empirickými zákonitostmi, někteří fenomenologové naopak charakterizují filozofii jako vědu o podstatách. Definice založené na vědě se obvykle potýkají s problémem, jak vysvětlit, proč filozofie ve své dlouhé historii nedosáhla takového pokroku, jaký je patrný u jiných věd. Tomuto problému se vyhýbají tím, že filozofii považují za nezralou či provizorní vědu, jejíž dílčí disciplíny přestávají být filozofií, jakmile se plně rozvinou. V tomto smyslu je filozofie porodní bábou věd. Jiné definice se více zaměřují na kontrast mezi vědou a filozofií. Společným tématem mnoha takových definic je, že filozofie se zabývá významem, porozuměním nebo objasněním jazyka. Podle jednoho názoru je filozofie pojmovou analýzou, která zahrnuje hledání nutných a postačujících podmínek pro použití pojmů. Jiný přístup definuje filozofii jako lingvistickou terapii, jejímž cílem je rozptýlit nedorozumění, k nimž jsou lidé náchylní kvůli matoucí struktuře přirozeného jazyka. Podle dalšího přístupu je hlavním úkolem filozofie vyjádřit předontologické chápání světa, které funguje jako podmínka možnosti zkušenosti. Mnoho dalších definic filozofie nespadá jednoznačně do žádné z výše uvedených kategorií. Raný přístup, který lze nalézt již ve starověké řecké a římské filozofii, říká, že filozofie je duchovní praxe rozvíjení schopnosti uvažování, která je výrazem filozofovy lásky k moudrosti a jejímž cílem je zlepšit blaho člověka vedením přemýšlivého života. Úzce související přístup označuje za hlavní úkol filozofie rozvoj a artikulaci světonázoru, tj. vyjádřit, jak věci ve velkém měřítku spolu souvisejí a jaký praktický postoj bychom k nim měli zaujmout. Jiná definice charakterizuje filozofii jako myšlení o myšlení, aby zdůraznila její reflexivní povahu. Historický přehled V obecném smyslu je filozofie spojována s moudrostí, intelektuální kulturou a hledáním poznání. V tomto smyslu si všechny kultury a gramotné společnosti kladou filozofické otázky, například „jak máme žít“ a „jaká je povaha skutečnosti“. Široké a nestranné pojetí filozofie tedy nachází rozumové tázání po takových otázkách, jako je realita, morálka a život, ve všech světových civilizacích. Západní filozofie Západní filozofie je filozofická tradice západního světa, která sahá až k předsokratovským myslitelům působícím v Řecku v 6. století př. n. l., jako byli Thalés z Milétu (asi 624 – asi 545 př. n. l.) a Pythagoras (asi 570 – asi 495 př. n. l.), kteří vyznávali „lásku k moudrosti“ (latinsky philosophia) a byli také označováni jako „studenti přírody“ (physiologoi). Západní filozofii lze rozdělit do tří epoch: antická (řecko-římská); středověká filozofie (vztahující se ke křesťanskému evropskému myšlení); novověká filozofie (počínaje 17. stoletím). Antická éra Zatímco naše znalosti o antické éře začínají Thalétem z Milétu v 6. století př. n. l., o filozofech, kteří přišli před Sókratem (obecně známí jako předsókratici), je známo jen málo. V antickém období dominovaly řecké filozofické školy. Mezi nejvýznamnější z řeckých škol ovlivněných Sókratovým učením patřili Platón, který založil Platónskou akademii, a jeho žák Aristotelés, který založil peripatetickou školu. Mezi další antické filozofické tradice ovlivněné Sókratem patřily kynismus, kyreneismus, stoicismus a akademický skepticismus. Dvě další tradice ovlivnil Sókratův současník Démokritos: Pyrrhonismus a epikureismus. Mezi důležitá témata, kterými se Řekové zabývali, patřila metafyzika (s konkurenčními teoriemi, jako je atomismus a monismus), kosmologie, povaha dobře prožitého života (eudaimonia), možnost poznání a povaha rozumu (logos). S rozmachem Římské říše se o řecké filozofii stále více diskutovalo v latině, a to u Římanů, jako byli Cicero a Seneca. Středověk Středověká filozofie (5.–16. století) se odehrávala v období po pádu Západořímské říše a dominoval jí nástup křesťanství; odráží tedy židovsko-křesťanské teologické zájmy a zároveň si zachovává kontinuitu s řecko-římským myšlením. V tomto období se diskutovalo o problémech, jako je existence a povaha Boha, povaha víry a rozumu, metafyzika a problém zla. Mezi klíčové středověké myslitele patří svatý Augustin, Tomáš Akvinský, Boëthius, Anselm a Roger Bacon. Filozofie byla pro tyto myslitele vnímána jako pomoc teologii (ancilla theologiae), a proto se snažili sladit svou filozofii s výkladem Bible. V tomto období se rozvinula scholastika, metoda kritiky textu, která se vyvinula na středověkých univerzitách a byla založena na pozorném čtení a disputacích o klíčových textech. V období renesance se zvýšil důraz na klasické řecko-římské myšlení a na silný humanismus. Novověk Raná novověká filozofie v západním světě začíná u myslitelů, jako byli Thomas Hobbes a René Descartes (1596–1650). Po vzniku přírodních věd se novověká filozofie zabývala rozvojem sekulárního a racionálního základu poznání a odkláněla se od tradičních autoritativních struktur, jako je náboženství, scholastika a církev. Mezi významné novověké filozofy patří Spinoza, Leibniz, Locke, Berkeley, Hume a Kant. Filozofie 19. století (někdy nazývaná pozdně moderní filozofie) byla ovlivněna širším hnutím 18. století označovaným jako „osvícenství“ a zahrnuje osobnosti jako Hegel, klíčovou postavu německého idealismu, Kierkegaard, který vytvořil základy existencialismu, Thomas Carlyle, představitel teorie velkého člověka, Nietzsche, známý odpůrce křesťanství, John Stuart Mill, který propagoval utilitarismus, Karl Marx, který vytvořil základy komunismu, a Američan William James. Ve 20. století došlo k rozkolu mezi analytickou a kontinentální filozofií, stejně jako k filozofickým směrům, jako je fenomenologie, existencialismus, logický pozitivismus, pragmatismus a lingvistický obrat. Filozofie Blízkého východu Předislámská filozofie Podle asyriologa Marca Van de Mieroopa byla babylónská filozofie vysoce rozvinutým myšlenkovým systémem s jedinečným přístupem k poznání a zaměřením na písmo, lexikografii, věštění a právo. jednalo se také o dvojjazyčnou intelektuální kulturu, založenou na sumerštině a akkadštině. Raná mudroslovná literatura z oblasti Úrodného půlměsíce byla žánrem, který se snažil poučit lidi o etickém jednání, praktickém životě a ctnostech prostřednictvím příběhů a přísloví. Ve starověkém Egyptě byly tyto texty známé jako sebajt („učení“) a mají zásadní význam pro naše chápání staroegyptské filozofie. Nejznámějším z těchto textů jsou Ptahhotepovy maximy. Teologie a kosmologie byly ústředními tématy egyptského myšlení. Patrně nejstarší forma monoteistické teologie se objevila také v Egyptě, a to se vznikem amarnské teologie (neboli atenismu) panovníka Achnatona (14. století př. n. l.), podle níž bylo jediným bohem sluneční božstvo stvoření Atona. Egyptolog Jan Assmann to označil za „monoteistickou revoluci“, ačkoli se opírala i o předchozí vývoj egyptského myšlení, zejména o „novou sluneční teologii“ založenou kolem Amona-Re. Tento teologický vývoj ovlivnil i poamarnskou raménskou teologii, která si zachovala zaměření na jediné stvořitelské sluneční božstvo (i když bez přímého odmítání ostatních bohů, kteří jsou nyní považováni za projevy hlavního slunečního božstva). V tomto období se také rozvinula koncepce ba (duše) a jejího vztahu k bohu. Židovská filozofie a křesťanská filozofie jsou nábožensko-filozofické tradice, které se vyvinuly jak na Blízkém východě, tak v Evropě a které obě sdílejí některé rané judaistické texty (především Tanach) a monoteistické názory. Židovští myslitelé, jako byli geonimové z talmudských akademií v Babylónii a rabín Maimonides, se zabývali řeckou a islámskou filozofií. Pozdější židovská filozofie se dostala pod silný západní intelektuální vliv a zahrnuje díla Mosese Mendelssohna, který předznamenal haskalu (židovské osvícenství), židovský existencialismus a reformní judaismus. Různé tradice gnosticismu, které byly ovlivněny řeckými i abrahámovskými proudy, vznikly kolem prvního století našeho letopočtu a kladly důraz na duchovní poznání (gnózi). Předislámská íránská filozofie začíná dílem Zarathuštry, jednoho z prvních propagátorů monoteismu a také dualismu mezi dobrem a zlem. Tato dualistická kosmogonie ovlivnila pozdější íránský vývoj, jako je manicheismus, mazdakismus a zurvanismus. Islámská filozofie Islámská filozofie je filozofické dílo vycházející z islámské tradice a je většinou psáno v arabštině. Čerpá z islámského náboženství i z řecko-římské filozofie. Po muslimských výbojích se díky překladatelskému hnutí (od poloviny 8. do konce 10. století) stala díla řecké filozofie dostupná i v arabštině. Raná islámská filozofie rozvíjela řecké filozofické tradice v nových inovativních směrech. Tato intelektuální činnost zahájila tzv. islámský zlatý věk. Dva hlavní proudy raného islámského myšlení jsou kalám, který se zaměřuje na islámskou teologii, a falsafa, která vycházela z aristotelismu a novoplatonismu. Aristotelovo dílo mělo velký vliv na filozofy, jako byli al-Kindí (9. století), Avicenna (980 - červen 1037) a Averroes (12. století). Jiní, jako například Al-Ghazálí, byli k metodám islámských aristoteliků velmi kritičtí a jejich metafyzické myšlenky považovali za kacířské. Islámští myslitelé jako Ibn al-Hajthám a al-Birúní rovněž rozvíjeli vědeckou metodu, experimentální medicínu, teorii optiky a právní filozofii. Ibn Chaldún byl vlivným myslitelem v oblasti filozofie dějin. Islámské myšlení také hluboce ovlivnilo evropský intelektuální vývoj, zejména prostřednictvím Averroesových komentářů k Aristotelovi. Mongolské vpády a jejich zničení Bagdádu v roce 1258 jsou často považovány za konec Zlatého věku. Několik škol islámské filozofie se však rozvíjelo i po skončení Zlatého věku a patří k nim proudy jako iluminátská filozofie, súfijská filozofie a transcendentní teozofie. V 19. a 20. století se v arabském světě objevilo hnutí Nahda (doslova znamená „Probuzení“; známé také jako „arabská renesance“), které mělo značný vliv na současnou islámskou filozofii. Východní filozofie Indická filozofie Indická filozofie (v sanskrtu: darśana, doslova „úhel pohledu“, „perspektiva“) označuje rozmanité filozofické tradice, které vznikaly od starověku na indickém subkontinentu. Indické filozofické tradice sdílejí různé klíčové pojmy a myšlenky, které jsou různými tradicemi různě definovány a přijímány či odmítány. Patří mezi ně pojmy jako dharma, karma, pramáth, dukkha, sansára a mókša. Jedny z nejstarších dochovaných indických filozofických textů jsou upanišady z pozdního védského období (1000–500 př. n. l.), které jsou považovány za uchovatele myšlenek bráhmanismu. Indické filozofické tradice se běžně seskupují podle vztahu k védám a myšlenkám v nich obsažených. Džinismus a buddhismus vznikly na konci védského období, zatímco různé tradice sdružené pod hinduismem většinou vznikly jako nezávislé tradice po védském období. Hinduisté sami obecně dělí indické filozofické tradice buď na ortodoxní (āstika), nebo heterodoxní (nāstika) podle toho, zda uznávají autoritu véd a v nich obsažených teorií o bráhmanu a átmanu. Školy, které se hlásí k myšlenkám upanišad, takzvané „ortodoxní“ nebo „hinduistické“ tradice, se často dělí na šest daršan neboli filozofií: Sánkhja, Jóga, Njája, Vaišéšika, Mimámsa a Védánta. Učení véd a upanišad bylo těmito šesti školami hinduistické filozofie vykládáno různě, s různou mírou překrývání. Podle Čadhy (2015) představují „soubor filozofických názorů, které mají společné textové spojení“ a zároveň odrážejí toleranci k různým filozofickým výkladům v rámci hinduismu, přičemž sdílejí stejný základ. Hinduističtí filozofové šesti ortodoxních škol rozvíjeli systémy epistemologie (pramana) a zkoumali témata jako metafyzika, etika, psychologie (guṇa), hermeneutika a soteriologie v rámci védského poznání, přičemž předkládali různorodý soubor interpretací. Obecně pojmenovaných šest ortodoxních škol představovalo konkurenční filozofické tradice toho, co bylo nazýváno „hinduistickou syntézou“ klasického hinduismu. Existují také další myšlenkové školy, které jsou často považovány za „hinduistické“, i když ne nutně ortodoxní (protože mohou přijímat jako normativní různá písma, např. šajvistické agamy a tantry), patří k nim různé školy šivaismu, např. pašupati, šivaistická siddhanta, neduální tantrický šavismus (tj. Trika, Kaula atd.). „Hinduistické“ a „ortodoxní“ tradice jsou často stavěny do protikladu k „neortodoxním“ tradicím (nāstika, doslova „ti, kteří odmítají“), ačkoli toto označení nepoužívají samotné „neortodoxní“ školy. Tyto tradice odmítají Védy jako autoritativní a často odmítají hlavní pojmy a myšlenky, které jsou široce přijímány ortodoxními školami (např. Átman, Brahman a Íšvara). Mezi tyto neortodoxní školy patří džinismus (přijímá átman, ale odmítá Íšvaru, Védy a Brahmy), buddhismus (odmítá všechny ortodoxní koncepty kromě znovuzrození a karmy), čárváka (materialisté, kteří odmítají i znovuzrození a karmu) a ádžívika (známá svým učením o osudu). Džinistická filozofie je jednou z pouhých dvou přežívajících „neortodoxních“ tradic (spolu s buddhismem). Obecně přijímá koncept trvalé duše (dživa) jako jedné z pěti astik (věčné, nekonečné kategorie, které tvoří podstatu existence). Další čtyři jsou dhárma, adharma, ākāśa („prostor“) a pudgala („hmota“). Podle džinistického myšlení je veškerá existence cyklická, věčná a nestvořená. Mezi nejdůležitější prvky džinistické filozofie patří džinistická teorie karmy, učení o nenásilí (ahinsá) a teorie „mnohostrannosti“ neboli anekántaváda. Tattvartha sútra je nejstarším známým, nejobsáhlejším a nejautoritativnějším souhrnem džinistické filozofie. Buddhistická filozofie Buddhistická filozofie začíná myšlením Gautamy Buddhy (asi mezi 6. a 4. stoletím př. n. l.) a je zachycena v raných buddhistických textech. Vznikla v indické oblasti Magadha a později se rozšířila do zbytku indického subkontinentu, východní Asie, Tibetu, střední Asie a jihovýchodní Asie. V těchto oblastech se buddhistické myšlení vyvinulo do různých filozofických tradic, které používaly různé jazyky (např. tibetštinu, čínštinu a pálijštinu). Buddhistická filozofie jako taková je transkulturním a mezinárodním fenoménem. Dominantní buddhistické filozofické tradice ve východoasijských zemích vycházejí především z indického mahájánového buddhismu. V zemích jihovýchodní Asie, jako je Srí Lanka, Barma a Thajsko, převládá filozofie théravádské školy. Protože neznalost pravé podstaty věcí je považována za jeden z kořenů utrpení (dukkha), zabývá se buddhistická filozofie epistemologií, metafyzikou, etikou a psychologií. Buddhistické filozofické texty je také třeba chápat v kontextu meditačních praktik, které mají přinést určité kognitivní změny. Klíčové inovativní koncepty zahrnují Čtyři ušlechtilé pravdy jako analýzu dukkhy, aničči (pomíjivosti) a anatta (ne-já). Po Buddhově smrti začaly různé skupiny systematizovat jeho hlavní učení a nakonec vytvořily ucelené filozofické systémy označované jako abhidharma. V návaznosti na abhidharmovské školy rozvinuli indičtí mahájánoví filozofové jako Nágardžuna a Vasubandhu teorie šúnjatá („prázdnota všech jevů“) a vijñapti-matra („pouze zdání“), což je forma fenomenologie nebo transcendentálního idealismu. Dignágova škola pramany („prostředky poznání“) propagovala propracovanou formu buddhistické epistemologie. Ve starověké a středověké Indii existovala řada škol, podškol a tradic buddhistické filozofie. Podle oxfordského profesora buddhistické filosofie Jana Westerhoffa byly hlavními indickými školami v období 300 př. n. l. až 1000 n. l.: tradice mahásághiky (dnes již zaniklá), školy sthavíry (jako Sarvástiváda, Vibhajjáváda a Pudgaláváda) a školy mahájány. Mnohé z těchto tradic se studovaly i v jiných oblastech, například ve Střední Asii a Číně, kam je přinesli buddhističtí misionáři. Po vymizení buddhismu z Indie se část těchto filozofických tradic dále rozvíjela v tibetské buddhistické tradici, východoasijské buddhistické tradici a théravádové buddhistické tradici. Východoasijská filozofie Východoasijské filozofické myšlení začalo ve starověké Číně a čínská filozofie začíná ve státu Západní Čou a v následujících obdobích po jeho pádu, kdy vzkvétalo „sto myšlenkových škol“ (6. století až 221 př. n. l.) Toto období se vyznačovalo významným intelektuálním a kulturním rozvojem a vznikly v něm hlavní čínské filozofické školy, a sice konfucianismus (známý také jako žuismus), legismus a taoismus, a také mnoho dalších méně vlivných škol, jako je mohismus a naturalismus. Tyto filozofické tradice rozvíjely metafyzické, politické a etické koncepce a pojmy, jako je tao, jin a jang, žen a li. Tyto myšlenkové směry se dále rozvíjely v říších Chan (206 př. n. l. – 220 n. l.) a Tchang (618–907 n. l.) a vytvořily nové filozofické směry, jako je süan-süe (neboli neotaoismus) a neokonfucianismus. Neokonfucianismus byl synkretickou filozofií, která zahrnovala myšlenky různých čínských filozofických tradic, včetně buddhismu a taoismu. Neokonfucianismus začal dominovat vzdělávacímu systému v říši Sung (960–1297) a jeho myšlenky sloužily jako filozofický základ zkoušek pro učenou úřednickou třídu. Mezi nejvýznamnější neokonfuciánské myslitele patří tchangští učenci Chan Jü a Li Ao a sungští myslitelé Čou Tun-i (1017–1073) a Ču Si (1130–1200). Ču Si sestavil neokonfuciánský kánon, který se skládá ze Čtyř knih (Velké učení, Cesta středu, Konfuciovy Hovory a Meng-c’). Buddhismus se do Číny začal dostávat v chanském období postupným šířením po Hedvábné stezce. Pod vlivem domácí čínské tradice se vyvinul v specifické čínské formy (např. čchan/zen), které se rozšířily po celé východoasijské kulturní sféře. Čínská kultura měla velký vliv na tradice ostatních východoasijských států a její filozofie přímo ovlivnila korejskou, vietnamskou a japonskou filozofii. V pozdějších čínských stítech, jako byla řeše Ming (1368–1644), a také v korejském státu Čoson (1392–1897) se dominantní myšlenkovou školou podporovanou císařským státem stal obrozený neokonfucianismus vedený mysliteli, jako byl Wang Jang-ming (1472–1529). V Japonsku byl konfuciánskou filozofií silně ovlivněn šógunát Tokugawa (1603–1867). Konfucianismus dodnes ovlivňuje myšlenky a světonázor národů čínské kulturní sféry. V novověku do něj čínští myslitelé začlenili myšlenky západní filozofie. Čínská marxistická filozofie se rozvíjela pod vlivem Mao Ce-tunga, zatímco čínský pragmatismus rozvíjel Chu Š’. Ve 20. století se také začaly znovu prosazovat staré tradiční filozofie. Například nové konfuciánství, vedené osobnostmi, jako byl Siung Š’-li, se stalo poměrně vlivným. Podobně humanistický buddhismus je nedávným modernistickým buddhistickým hnutím. Moderní japonské myšlení se mezitím rozvíjelo pod silnými západními vlivy, jako bylo studium západních věd (rangaku) a modernistická intelektuální společnost Meirokuša, která čerpala z evropského osvícenského myšlení a prosazovala liberální reformy i západní filozofie, jako je liberalismus a utilitarismus. Dalším proudem v moderní japonské filozofii byla tradice „národních studií“ (kokugaku). Tento intelektuální směr se snažil studovat a propagovat staré japonské myšlení a kulturu. Myslitelé kokugaku, jako byl Norinaga Moto'ori, se snažili o návrat k čisté japonské tradici, šintoismu, kterou považovali za neposkvrněnou cizími prvky. Během 20. století se ze západní fenomenologie a středověké japonské buddhistické filozofie, například Dógenovy, vyvinula Kjótská škola, vlivná a jedinečná japonská filozofická škola. Africká filozofie Africká filozofie je filozofie vytvořená Afričany, filozofie, která prezentuje africké pohledy na svět, myšlenky a témata, nebo filozofie, která používá odlišné africké filozofické metody. Moderní africké myšlení se zabývá etnofilozofií, tj. definováním samotného významu africké filozofie a jejích jedinečných charakteristik a toho, co znamená být Afričanem. Během 17. století se v etiopské filozofii rozvinula silná literární tradice, jejímž příkladem je Zera Yacob. Dalším raným africkým filozofem byl Anton Wilhelm Amo (asi 1703–1759), který se stal uznávaným filozofem v Německu. Mezi výrazné africké filozofické myšlenky patří Ujamaa, bantuská idea „síly“, Négritude, panafrikanismus a Ubuntu. Současné africké myšlení zaznamenalo také rozvoj profesionální filozofie a afrikanistické filozofie, filozofické literatury africké diaspory, která zahrnuje proudy, jako je černošský existencialismus Afroameričanů. Někteří současní afričtí myslitelé byli ovlivněni marxismem, afroamerickou literaturou, kritickou teorií, kritickou rasovou teorií, postkolonialismem a feminismem. Domorodá americká filozofie Domorodé americké filozofické myšlení se skládá z široké škály názorů a tradic různých amerických kultur. Mezi některými indiánskými komunitami ve Spojených státech amerických existuje víra v metafyzický princip zvaný „Velký duch“ (siusky: wakan tanka; algonkinsky: gitche manitou). Dalším široce sdíleným pojmem byl pojem orenda („duchovní síla“). Podle Whiteleyho (1998) je pro původní obyvatele Ameriky „mysl kriticky informována transcendentálními zkušenostmi (sny, vizemi atd.) i rozumem.“ Praktiky, které umožňují přístup k těmto transcendentálním zkušenostem, se označují jako šamanismus. Dalším rysem domorodého amerického světonázoru bylo rozšíření etiky na nelidská zvířata a rostliny. V Mezoamerice byla nahuaská filozofie intelektuální tradicí, kterou rozvíjeli jedinci nazývaní tlamatini („ti, kteří něco vědí“) a její myšlenky se dochovaly v různých aztéckých kodexech a fragmentárních textech. Někteří z těchto filozofů jsou známí podle jména, například Nezahualcóyotl, Aquiauhtzin, Xayacamach, Tochihuitzin coyolchiuhqui a Cuauhtencoztli. Tito autoři byli také básníky a některá jejich díla se dochovala v původním nahuatlu (aztéčtině). Aztéčtí filozofové rozvíjeli teorie metafyziky, epistemologie, hodnot a estetiky. Aztécká etika se zaměřovala na hledání tlamatiliztli („poznání“, „moudrost“), které bylo založeno na umírněnosti a rovnováze ve všech činech, jak je uvedeno v nahuatském přísloví „střední dobro je nezbytné“. Nahuatský světonázor představoval koncept nejvyšší univerzální energie nebo síly zvané Ōmeteōtl („Dvojí kosmická energie“), která hledala způsob, jak žít v rovnováze s neustále se měnícím, „kluzkým“ světem. Teorii teotl lze považovat za určitou formu panteismu. Podle Jamese Maffieho nahuistická metafyzika předpokládala, že teotl je „jediná, vitální, dynamická, oživující, věčně se generující a seberegenerující, jakož i seberegenerující a sebeobnovující posvátná energie či síla“. Tato síla byla vnímána jako všeobjímající životní síla vesmíru a jako vesmír sám. Také Incká říše měla elitní třídu filozofů-učitelů označovaných jako amawtakuna nebo amautas, kteří byli důležití v inckém vzdělávacím systému jako učitelé filozofie, teologie, astronomie, poezie, práva, hudby, morálky a historie. Mladí inčtí šlechtici se v těchto oborech vzdělávali na státní škole Yacha-huasi v Cuzco, kde se také učili umění kipu. Incká filozofie (stejně jako širší kategorie andského myšlení) zastávala názor, že vesmír je oživován jedinou dynamickou životní silou (někdy označovanou jako camaquen nebo camac, ale také upani a amaya). Tato jediná síla vzniká také jako soubor dvojích komplementárních, avšak protikladných sil. Tyto „komplementární protiklady“ se nazývají yanantin a masintin. Jsou vyjádřeny jako různé polarity či duality (např. muž–žena, tma–světlo, život a smrt, nahoře a dole), které vzájemně přispívají k harmonickému celku, jímž je vesmír, prostřednictvím procesu reciprocity a vzájemné výměny zvaného ayni. Incký světonázor zahrnoval také víru v Boha stvořitele (virakoča) a reinkarnaci. Rozdělení filozofie Filozofické otázky lze rozdělit do různých oblastí. Tyto oblasti umožňují filozofům zaměřit se na soubor podobných témat a komunikovat s dalšími mysliteli, kteří se zajímají o stejné otázky. Tato dělení nejsou vyčerpávající ani se vzájemně nevylučují. (Filozof se může specializovat na kantovskou epistemologii, platónskou estetiku nebo moderní politickou filozofii). Kromě toho se tato filozofická zkoumání někdy překrývají navzájem i s jinými druhy zkoumání, jako je věda, náboženství nebo matematika. Epistemologie Epistemologie je obor filozofie, který se zabývá poznáním.. Epistemologové zkoumají domnělé zdroje poznání, včetně vnímání zkušenosti, rozumu, paměti a svědectví. Zkoumají také otázky týkající se povahy pravdy, víry, zdůvodnění a racionality. Filozofický skepticismus, který zpochybňuje některá nebo všechna tvrzení o poznání, byl předmětem zájmu po celou dobu dějin filozofie. Vznikla již v předsokratovské filozofii a formalizovala se s Pyrrem, zakladatelem nejstarší západní školy filozofického skepticismu. Výrazně se objevuje v dílech novověkých filozofů Reného Descarta a Davida Huma a zůstává ústředním tématem současných epistemologických debat. Jedna z nejvýznamnějších epistemologických debat se vede mezi empirismem a racionalismem. Empirismus klade důraz na pozorování prostřednictvím smyslové zkušenosti jako na zdroj poznání. Empirismus je spojován s poznáním a posteriori, které se získává na základě zkušenosti (např. vědecké poznání). Racionalismus klade důraz na rozum jako zdroj poznání, je spojován s apriorním poznáním, které je nezávislé na zkušenosti (např. logika a matematika). Jedna z ústředních debat v současné epistemologii se vede o podmínkách, které jsou nutné k tomu, aby přesvědčení představovalo poznání, což může zahrnovat pravdivost a zdůvodnění. Tato debata byla do značné míry výsledkem pokusů o řešení Gettierova problému. Dalším častým předmětem současných debat je problém regrese, který se objevuje při snaze nabídnout důkaz nebo zdůvodnění nějakého přesvědčení, výroku nebo propozice. Problém spočívá v tom, že ať už je zdrojem zdůvodnění cokoli, musí být tento zdroj buď bez zdůvodnění (v takovém případě je třeba jej považovat za libovolný základ přesvědčení), nebo musí mít nějaké další zdůvodnění (v takovém případě musí být zdůvodnění buď výsledkem kruhového uvažování, jako v koherencionismu, nebo výsledkem nekonečného regresu, jako v infinitismu). Estetika Estetika je „kritická reflexe umění, kultury a přírody“. Zabývá se povahou umění, krásou a vkusem, požitkem, emočními hodnotami, vnímáním a vytvářením a oceňováním krásy. Přesněji je definována jako studium smyslových nebo smyslově-emocionálních hodnot, někdy nazývaných soudy pocitu a vkusu. Jejími hlavními obory jsou teorie umění, literární teorie, filmová teorie a hudební teorie. Příkladem z teorie umění je rozeznání souboru principů, na nichž je založeno dílo určitého umělce nebo uměleckého směru, například kubistické estetiky. Etika Etika, známá také jako morální filozofie, zkoumá, co je dobré a špatné chování, správné a špatné hodnoty a dobro a zlo. Její hlavní náplní je zkoumat, jak žít dobrý život, a určovat normy morálky. Zahrnuje také zkoumání, zda existuje nejlepší způsob života nebo univerzální morální norma, a pokud ano, jak se o ní dozvídáme. Hlavními obory etiky jsou normativní etika, metaetika a aplikovaná etika. V normativní etice existují tři hlavní názory na to, co je morální jednání: Konsekvencialismus, který posuzuje činy na základě jejich důsledků. Jedním z takových názorů je utilitarismus, který posuzuje činy na základě čistého štěstí (nebo potěšení) a/nebo nedostatku utrpení (nebo bolesti), které způsobují. Deontologie, která posuzuje jednání na základě toho, zda je v souladu s morální povinností. Ve standardní podobě, kterou hájil Immanuel Kant, se deontologie zabývá tím, zda volba respektuje morální jednání druhých lidí bez ohledu na jeho důsledky. Etika ctnosti, která posuzuje činy na základě morálního charakteru jednajícího a toho, zda odpovídají tomu, co by dělal ideálně ctnostný jednající. Filozofie náboženství Filozofie náboženství se zabývá otázkami, které se týkají náboženství a náboženských idejí, z filozoficky neutrální perspektivy (na rozdíl od teologie, která vychází z náboženského přesvědčení). Tradičně nebyly náboženské otázky považovány za samostatný obor oddělený od vlastní filozofie a myšlenka samostatného oboru vznikla až v 19. století. Témata zahrnují existenci Boha, vztah mezi rozumem a vírou, otázky náboženské epistemologie, vztah mezi náboženstvím a vědou, způsob interpretace náboženských zkušeností, otázky možnosti posmrtného života, problém náboženského jazyka a existence duše a reakce na náboženský pluralismus a rozmanitost. Filozofie vědy Filozofie vědy zkoumá základy, metody, historii, důsledky a účel vědy. Mnoho jejích pododdělení odpovídá konkrétním vědním oborům. Například filozofie biologie se zabývá konkrétně metafyzickými, epistemologickými a etickými otázkami biomedicínských věd a věd o životě. Logika Logika je nauka o uvažování a argumentaci. Deduktivní uvažování je takové, kdy z určitých předpokladů nevyhnutelně vyplývají závěry. K odvozování závěrů se používají pravidla odvozování, jako je modus ponens, jestliže platí „A“ a „Jestliže A, pak B“, pak musí být vyvozeno „B“. Protože zdravá argumentace je základním prvkem všech věd, společenských a humanitních věd, stala se logika formální vědou. Mezi dílčí obory patří matematická logika, filozofická logika, modální logika, počítačová logika a neklasické logiky. Hlavní otázkou ve filozofii matematiky je, zda jsou matematické entity objektivní a objevené, což se nazývá matematický realismus, nebo vymyšlené, což se nazývá matematický antirealismus. Metafilozofie Metafilozofie zkoumá cíle, hranice a metody filozofie. Diskutuje se o tom, zda je metafilozofie předmětem, který předchází filozofii, nebo zda je neodmyslitelnou součástí filozofie. Metafyzika Metafyzika se zabývá nejobecnějšími rysy skutečnosti, jako je existence, čas, předměty a jejich vlastnosti, celky a jejich části, události, procesy a příčiny a vztah mezi myslí a tělem. Metafyzika zahrnuje kosmologii, studium světa v jeho celistvosti, a ontologii, studium bytí, spolu s filozofií prostoru a času. Hlavním předmětem diskuse je realismus, který tvrdí, že existují entity nezávislé na jejich mentálním vnímání, a idealismus, který tvrdí, že realita je mentálně konstruovaná nebo jinak nehmotná. Metafyzika se zabývá tématem identity. Podstata je soubor vlastností, které dělají objekt tím, čím v podstatě je, a bez nichž ztrácí svou identitu, zatímco náhoda je vlastnost, kterou objekt má a bez níž si může stále zachovat svou identitu. Partikulární objekty jsou objekty, o nichž se říká, že existují v prostoru a čase, na rozdíl od abstraktních objektů, jako jsou čísla, a univerzálií, což jsou vlastnosti, které má více partikulárních objektů, například červenost nebo pohlaví. Typ existence univerzálií a abstraktních objektů, pokud vůbec existuje, je předmětem diskuse. Mysl a jazyk Filozofie jazyka zkoumá povahu, původ a používání jazyka. Filozofie mysli zkoumá povahu mysli a její vztah k tělu, což je typické pro spory mezi materialismem a dualismem. V posledních letech se tento obor propojil s kognitivní vědou. Politická filozofie Politická filozofie je studium státní moci a vztahu jednotlivců (nebo rodin a rodů) ke společenstvím včetně státu. Zahrnuje otázky spravedlnosti, práva, vlastnictví a práv a povinností občanů. Politická filozofie, etika a estetika jsou tradičně propojené předměty pod obecným označením teorie hodnoty, neboť zahrnují normativní nebo hodnotící aspekt. Ostatní oblasti Ve třináctém oddíle svých Životů a názorů významných filozofů, v nejstarších dochovaných dějinách filozofie (3. století), Diogenes Laertius předkládá třídílné rozdělení starořeckého filozofického bádání: Přírodní filozofie (tj. fyzika, z řeckého ta physika, dosl. „věci, které mají co do činění s fysis [přírodou]“) byla nauka o stavbě a procesech přeměny ve fyzikálním světě. Morální filozofie (tj. etika, od êthika, „vztahující se k charakteru, vlastnostem, mravům“) byla nauka o dobru, dobru a zlu, spravedlnosti a ctnosti. Metafyzická filozofie (tj. logika, od logikós, „z rozumu nebo řeči“) se zabývala existencí, příčinou, Bohem, logikou, formami a dalšími abstraktními předměty. (meta ta physika, „po fyzice“) Pyrrhonský filozof Sextus Empiricus ve svém díle Proti logikům podrobně popsal rozmanitost způsobů, jakými starověcí řečtí filozofové dělili filozofii, a poznamenal, že na tomto třídílném dělení se shodli Platón, Aristoteles, Xenokrates a stoikové. Toto třídílné dělení dodržoval i filozof akademické skepse Cicero. Toto rozdělení není zastaralé, ale změnilo se: přírodní filozofie se rozdělila na různé přírodní vědy, zejména fyziku, astronomii, chemii, biologii a kosmologii; z morální filozofie se zrodily společenské vědy, přičemž stále zahrnuje teorii hodnoty (např. etiku, estetiku, politickou filozofii atd.); a metafyzická filozofie ustoupila formálním vědám, jako je logika, matematika a filozofie vědy, přičemž stále zahrnuje epistemologii, kosmologii atd. Například Newtonovo dílo Matematické principy přírodní filosofie (1687), od té doby klasifikované jako kniha o fyzice, používá termín přírodní filozofie, jak byl chápán v té době, a tedy zahrnují disciplíny, jako je astronomie, medicína a fyzika, které se později začaly pojit s přírodními vědami. Další disciplíny dějiny filozofie – o filozofech, filozofických školách a směrech minulosti; filozofická antropologie – o člověku, jeho možnostech a společnosti; filozofie dějin – o dějinných procesech a tendencích, o jejich smyslu; filozofie výchovy – o výchově a vzdělávání, o úloze učitele a školství; filozofie matematiky – o předpokladech, základech a důsledcích matematiky; Metody filozofie Metody filozofie jsou způsoby vedení filozofického zkoumání. Zahrnují techniky, jak dospět k filozofickému poznání a zdůvodnit filozofická tvrzení, a také principy používané pro výběr mezi konkurenčními teoriemi. V průběhu dějin filozofie se používala velká škála metod. Mnohé z nich se výrazně liší od metod používaných v přírodních vědách tím, že nepoužívají experimentální data získaná pomocí měřicích přístrojů. Volba vlastní metody má obvykle důležité důsledky jak pro způsob konstrukce filozofických teorií, tak pro argumenty uváděné pro ně nebo proti nim. Tato volba je často vedena epistemologickými úvahami o tom, co představuje filozofický důkaz, jakou oporu nabízí a jak jej získat. Různé neshody na úrovni filozofických teorií mají svůj zdroj v metodologických neshodách a objevení nových metod má často důležité důsledky jak pro to, jak filozofové provádějí svůj výzkum, tak pro to, jaká tvrzení obhajují. Někteří filozofové se věnují většině svého teoretizování pomocí jedné konkrétní metody, zatímco jiní používají širší škálu metod podle toho, která z nich se nejlépe hodí pro konkrétní zkoumaný problém. Významnou metodou filozofie je metodologický skepticismus. Jejím cílem je dospět k naprosto jistým prvním principům pomocí systematického pochybování, aby se určilo, které principy filozofie jsou nepochybné. Geometrická metoda se snaží vybudovat ucelený filozofický systém na základě malého souboru takových axiomů. Činí tak pomocí deduktivního uvažování, aby rozšířila jistotu svých axiomů na systém jako celek. Fenomenologové usilují o jisté poznání o říši jevení. Činí tak tím, že pozastavují své soudy o vnějším světě, aby se zaměřili na to, jak se věci jeví nezávisle na jejich základní realitě, což je technika známá jako epoché. Konceptuální analýza je známou metodou analytické filozofie. Jejím cílem je objasnit význam pojmů jejich analýzou na základní složky. Další metoda často používaná v analytické filozofii je založena na zdravém rozumu. Vychází z obecně přijímaných přesvědčení a snaží se z nich vyvodit zajímavé závěry, které často používá v negativním smyslu ke kritice filozofických teorií, které jsou příliš vzdálené tomu, jak danou problematiku vidí běžný člověk. Je to velmi podobné tomu, jak filozofie přirozeného jazyka řeší filozofické otázky zkoumáním toho, jak se používá přirozený jazyk. Různé metody ve filozofii přikládají zvláštní význam intuicím, tj. neinferenčním dojmům o správnosti konkrétních tvrzení nebo obecných principů, například hrají důležitou roli v myšlenkových experimentech, které využívají kontrafaktuální myšlení k posouzení možných důsledků představované situace. Tyto předpokládané důsledky pak mohou být použity k potvrzení nebo vyvrácení filozofických teorií. Intuice využívá také metoda reflexivní rovnováhy. Snaží se vytvořit koherentní postoj k určitému problému zkoumáním všech relevantních přesvědčení a intuicí, z nichž některé je často třeba vyřadit nebo přeformulovat, aby se dospělo ke koherentní perspektivě. Pragmatici zdůrazňují význam konkrétních praktických důsledků pro posouzení, zda je filozofická teorie pravdivá, nebo nepravdivá. Experimentální filozofie je poměrně nedávného původu. Její metody se od většiny ostatních metod filozofie liší tím, že se snaží odpovědět na filozofické otázky shromažďováním empirických dat podobně jako sociální psychologie a kognitivní vědy. Filozofický pokrok Mnohé filozofické debaty, které začaly už ve starověku, se vedou dodnes. Britský filozof Colin McGinn tvrdí, že během tohoto období nedošlo k žádnému filozofickému pokroku. Australský filozof David Chalmers naopak vidí pokrok ve filozofii podobně jako ve vědě. Mezitím Talbot Brewer, profesor filozofie na University of Virginia, tvrdí, že „pokrok“ je špatným měřítkem pro posuzování filozofické činnosti.6 Hlavní filozofické pozice Ve filozofii existuje množství učení, proudů a směrů, jejichž rozmanitost vždy vyvolávala nedůvěru ve schopnost filozofie řešit diskutované problémy. Filozofie je jedinou oblastí vědění, v níž shoda mezi jejími význačnými představiteli je spíše výjimkou než pravidlem. Rousseau psal s rozhorčením o filozofických směrech, které spolu navzájem soupeří: Racionalismus, empirismus, metafyzické systémy, dualismus, pluralismus, naturalismus, „realismus“, nominalismus, fenomenalismus, supranaturalismus, scholastika, mystika, iracionalismus, intuitivismus, organicismus, senzualismus, essencialismus, mechanicismus, antropologismus, panteismus — to zdaleka není plný výčet filozofických směrů, částečně poplatný momentům podmíněnosti. Otázka filozofických směrů je jedním z hlavních a nejsložitějších problémů historicko-filozofické vědy. Filozofové o filozofii Myšlenky velkých filozofů nezastarávají a tím nejcitovanějším je dodnes Platón. Někteří filozofii charakterizovali takto: „Údiv je postoj člověka, který moudrost skutečně miluje, a není jiný počátek filozofie než tento.“ Platón „Údiv vedl lidi k filozofování – na počátku i dnes – a to tak, že se zarazili s údivem u nejbližších otázek a potom se pomalu zamýšleli i nad většími věcmi... A kdo se zamýšlí a diví, ten se domnívá, že neví.“ Aristotelés „Kdo chce hledat radost sám v sobě, nenajde ji jinde než ve filozofii.“ Aristotelés „Filozofie je péče (starost) o duši.“ Cicero „Studium filozofie není k tomu, abychom věděli, co se lidé domnívali, ale jak se to má s pravdou věcí.“ Tomáš Akvinský „Žít a nefilozofovat je jako mít zavřené oči a nikdy se ani nepokusit je otevřít.“ René Descartes Immanuel Kant vymezil úlohu filozofie třemi otázkami: „Co mohu vědět? Co mám činit? V co mohu doufat?“, které lze shrnout do jediné: „Co je člověk?“ „Úkolem filozofie je pochopit to, co jest.“ G. W. F. Hegel „Filozofové svět dosud jen různě vykládali, teď jde o to jej změnit.“ Karl Marx, These o Feuerbachovi 11. „Zachytit hranice rozumu – jen to je pravá filozofie.“ Friedrich Nietzsche „Velká filozofie není filozofie bez chyb, ale beze strachu.“ Charles Péguy „Filozofie není nauka, nýbrž činnost. Filozofické dílo sestává podstatně z objasnění.“ Ludwig Wittgenstein Odkazy Poznámky Reference Literatura Slovníky a příručky Durozoi – Roussel: Filozofický slovník. Praha 1994. . Filosofický slovník. FIN Olomouc 1998. . Brugger, W.: Filosofický slovník. Praha 1994. . Störig, H.-J.: Malé dějiny filosofie. Praha 1995. . Nicola, Ubaldo: Obrazové dějiny filozofie. Praha 2006. . Tretera, I.: Nástin dějin evropského myšlení: od Thaléta k Rousseauovi. Praha 1999. . Literatura k úvodu (od nejpřístupnější k náročnější) Encyklopedický atlas filosofie. NLN Praha 2001. . Anzenbacher, A.: Úvod do filosofie. Praha 2004. . Deleuze – Guattari: Co je filosofie? Praha 2001. . Fiala, J.: Analytická filosofie 1 – Úvod. Plzeň 2005. Jaspers, K.: Úvod do filosofie. Praha 1996. . Law, S.: Filozofická gymnastika. Praha 2007. Peregrin, J.: Kapitoly z analytické filosofie. Filosofia, Praha 2005. . Petříček, M.: Úvod do (současné) filosofie. Praha 1997. Sokol, J.: Malá filosofie člověka. Slovník filosofických pojmů. Praha 2004. . Související články Seznam filozofů Seznam politických filozofů Externí odkazy Slovníky Stanford Encyclopedia of Philosophy (anglicky) Internet Encyclopedia of Philosophy (anglicky) Rudolf Eisler: Wörterbuch der philosophischen Begriffe (1904) (německy) F. Kirchner: Wörterbuch philosophischer Grundbegriffe (německy) Filosofické encyklopedie a jiné zdroje (slovensky) Dějiny filozofie Karl Vorländer, Geschichte der Philosophie (1902) – de Texty ke stažení Project Gutenberg: Klasická literatura (anglicky) Gallica, knihovna elektronických textů (francouzsky) Perseus Antická literatura (Tufts University) (anglicky, řecky, francouzsky) Antika, patristika, středověk (Georgetown University) (anglicky, latinsky)


source: wikipedia

text: 4. leden je čtvrtý den roku podle gregoriánského kalendáře. Do konce roku zbývá 361 dní (362 v přestupném roce). Události Česko 1880 – Na Žofíně konal velký koncert při příležitosti 50. výročí Smetanova prvního veřejného vystoupení: Bedřich Smetana zde sám zahrál na klavír a poprvé byly zpívány Večerní písně a hrány Tábor a Blaník z Mé vlasti 1896 – V pražském Rudolfinu se konal první koncert České filharmonie. Svět 871 – Dánští vikingové porazili vojska Wessexu vedená Ethelredem v bitvě u Readingu. V bitvě padl i Æthelwulf z Berkshire. 1642 – Karel I. společně se 400 ozbrojenci vtrhl do londýnského parlamentu pozatýkat největší buřiče, kteří ale byli varováni a utekli. 1717 – Haagská smlouva mezi francouzsko-britskou koalicí a Nizozemím za účelem uchovat výsledky války o dědictví španělské a zabránit pokusům Španělska o obnovení původní říše 1754 – V New Yorku byla založena Columbia University. Původní název byl King's College (Královská universita). 1762 – Velká Británie vyhlásila válku Španělsku, což znamenalo vstup Španělska do Sedmileté války. 1797 – Valentin Vodnik začal vydávat první noviny ve slovinském jazyce – Lublanske novice. 1884 – V Londýně byla založena socialistická Fabiánská společnost, jež byla proti Marxovým myšlenkám a revolučnímu nastolení socialismu. 1948 – Myanmar (dříve Burma) vyhlásil nezávislost na Velké Británii. 2004 – Mars Exploration Rover: Vozítko NASA Spirit (oficiálně MER-A) přistálo úspěšně na Marsu. 2010 – V Dubaji byla otevřena nejvyšší budova světa Burdž Chalífa. Narození Automatický abecedně řazený seznam viz :Kategorie:Narození 4. ledna Česko 1813 – Josef Václav Esop, lékař a politik († 14. května 1880) 1821 – Bedřich Havránek, malíř († 1. března 1899) 1846 – Jan Karafiát, evangelický farář a spisovatel († 31. ledna 1929) 1859 – Karel Václav Rais, spisovatel († 8. července 1926) 1860 – Ján Mitrovčák, československý politik († 1. srpna 1927) 1861 – Josef Kořínek mladší, klasický filolog († 22. srpna 1924) 1862 – Václav Weinzettl, architekt, ředitel průmyslové školy sochařské a keramické v Hořicích († 24. dubna 1930) 1874 – Josef Suk, skladatel († 29. května 1935) 1876 – Emanuel Lehocký, československý politik († 24. září 1930) 1878 – František Navrátil, československý politik († 3. února 1954) 1880 – Richard Placht, sochař a rytec severočeského původu († 2. února 1962) 1890 – Viktor Lustig, profesionální podvodník († 11. března 1947) 1900 – Bedřich Fučík, literární kritik († 2. července 1984) 1914 – Pavel Blumenfeld, režisér a scenárista († 18. října 1982) 1915 – Adolf Opálka, voják, velitel skupiny Out Distance († 18. června 1942) 1916 – Jan Kotík, malíř († 23. března 2002) 1919 – Ludmila Roubíková, herečka († 11. srpna 1991) 1923 – Radim Hložánka, kněz a politický vězeň († 28. ledna 2017) 1926 – Milan Mach, herec († 20. května 1995) 1929 – Karel Jech, historik a novinář († 6. února 2012) 1938 – Karel Pospíšil, filmový a divadelní herec († 11. dubna 2015) 1940 Pavel Smetáček, jazzový klarinetista a saxofonista, kapelník († 20. listopadu 2022) Jiří Kratochvil, romanopisec, dramatik a novinář 1943 – Petr Sadecký, publicista, teoretik výtvarného umění a mystifikátor († 9. července 1991) 1946 – Eva Hašková, grafička a ilustrátorka 1948 – Stanislava Pošustová, překladatelka a knihovnice 1949 – Jan Grossmann, skladatel 1950 – Pavel Hazuka, ředitel Národní knihovny v Praze 1952 – Čestmír Suška, sochař 1956 – Oldřich Kužílek, divadelní režisér a politik 1962 – Naďa Profantová, historička a archeoložka 1965 – Anna K., zpěvačka 1966 – Ladislav Maier, fotbalista 1984 – Jiří Hudler, hokejista 1987 – David Rytych, florbalista Svět 1076 – Če-cung, Čínský císař říše Sung († 23. února 1100) 1341 – Wat Tyler, vůdce selského povstání v Anglii († 15. června 1381) 1576 – Kateřina Renata Habsburská, rakouská arcivévodkyně, dcera Karla II. Štýrského († 29. června 1595) 1581 – James Ussher, teolog, anglikánský arcibiskup, irský primas († 21. března 1656) 1643 – Isaac Newton, britský matematik, fyzik a astronom († 31. března 1727) 1710 – Giovanni Battista Pergolesi, italský skladatel († 16. března 1736) 1732 – Michael Johann von Wallis, rakouský polní maršál († 18. prosince 1798) 1740 – Johann Rudolph Schellenberg, švýcarský botanik, entomolog, ilustrátor a rytec († 6. srpna 1806) 1747 – Dominique Vivant Denon, francouzský kreslíř a grafik († 27. dubna 1825) 1784 – François Rude, francouzský sochař († 3. listopadu 1855) 1785 – Jacob Grimm, německý právník a jazykovědec († 20. září 1863) 1797 – Wilhelm Beer, německý bankéř a astronom († 27. března 1850) 1807 – Baltasar Saldoni, katalánský varhaník, skladatel a muzikolog († 3. prosince 1889) 1809 – Louis Braille, francouzský vynálezce slepeckého písma († 6. ledna 1852) 1813 Louis Lucien Bonaparte, francouzský jazykovědec († 3. listopadu 1891) Alexander Bach, rakouský konzervativní politik († 12. listopadu 1893) 1836 – Anna Saská, saská princezna z dynastie Wettinů († 10. února 1859) 1841 – Emil von Guttenberg, předlitavský šlechtic, generál a politik († 30. ledna 1941) 1842 – Georg Brandes, dánský myslitel a literární kritik († 19. ledna 1927) 1844 – Julius Zupitza, německý anglista († 6. července 1895) 1850 – Griffith J. Griffith, americký novinář a průmyslník († 6. července 1919) 1851 – Bedrifelek Kadınefendi, manželka osmanského sultána Abdulhamida II. († 6. února 1930) 1852 – Teresa Titos Garzón, španělská řeholnice († 14. února 1915) 1853 – Şayan Kadınefendi, třetí manželka osmanského sultána Murada V. († 15. března 1945) 1870 – Herman Lieberman, polský politik († 21. října 1941) 1874 George Adee, americký fotbalista a tenista († 31. července 1948) Svend Fleuron, dánský spisovatel († 5. dubna 1966) 1875 – Oskar Körner, nacista zastřelený za Pivnicového puče († 9. listopadu 1923) 1877 – Marsden Hartley, americký malíř a spisovatel († 2. října 1943) 1881 Patrick Ryan, americký olympijský vítěz v hodu kladivem († 13. února 1964) Wilhelm Lehmbruck, německý expresionistický sochař († 25. března 1919) 1890 – Moša Pijade, jugoslávský komunistický politik a partyzán († 15. března 1957) 1900 – Walter Bertsch, ministr práce a hospodářství Protektorátu Čechy a Morava († 5. ledna 1952) 1903 – Georg Elser, Němec, nezdařilý atentátník na Adolfa Hitlera († 9. dubna 1945) 1906 – Alexander Húščava, slovenský historik († 9. srpna 1969) 1907 – Harry von Noé, rakouský pianista († 10. července 1998) 1909 – Cilly Aussemová, německá tenistka († 22. března 1963) 1913 – Malietoa Tanumafili II., vládce Západní Samoy od roku 1962 († 11. května 2007) 1914 – Jean-Pierre Vernant, francouzský historik († 9. ledna 2007) 1915 Titus Zeman, slovenský kněz, oběť komunismu († 8. ledna 1969) Marie-Louise von Franz, švýcarská psycholožka († 17. února 1998) 1916 – Princezna Niloufer, osmanská princezna a vnučka sultána Murada V. († 12. června 1989) 1919 – Chajim Chermeš, maďarský parašutista, člen výsadkové skupiny Amsterdam († 23. března 2007) 1920 Naftali Feder, izraelský politik († 11. listopadu 2009) Robert Lamoureux, francouzský filmař († 29. října 2011) 1922 Doreen Valiente, anglická čarodějnice († 1. září 1999) Frank Wess, americký saxofonista a flétnista († 30. října 2013) 1925 – Veikko Hakulinen, finský běžec na lyžích, trojnásobný olympijský vítěz († 24. října 2003) 1929 Al Dreares, americký jazzový bubeník Amitai Etzioni, izraelsko-americký sociolog († 31. května 2023) 1931 – William Deane, guvernér Austrálie 1932 Paul Virilio, francouzský kulturní teoretik a urbanista Carlos Saura, španělský fotograf a filmový režisér († 10. února 2023) 1933 Ilia II., duchovní vůdce Gruzínské pravoslavné církve Henri-François Van Aal, belgický frankofonní žurnalista a politik († 19. srpna 2001) 1934 – Rudolf Schuster, prezident Slovenské republiky 1936 – Gianni Vattimo, italský politik a filosof 1938 – Halina Górecka, polská sprinterka, olympijská vítězka 1940 Helmut Jahn, německý architekt († 8. května 2021) Brian David Josephson, velšský fyzik Kao Sing-ťien, čínský dramatik a nositel Nobelovy ceny za literaturu 1942 – John McLaughlin, anglický kytarista a skladatel, zakladatel Mahavishnu Orchestra 1945 – Richard Schrock, americký chemik, Nobelova cena 2005 1946 – Dušan Dušek, slovenský básník, prozaik, filmový scenárista 1947 – Chris Cutler, britský bubeník a hudební teoretik narozený v USA 1948 Gennadij Gagulija, premiér Abcházie († 8. září 2018) Rám Baran Jádav, první nepálský prezident 1951 – Kim Miyori, americká herečka 1956 Zahava Gal-On, izraelská politička Ann Magnuson, americká herečka a zpěvačka Nels Cline, americký kytarista Corina Casanovová, spolková kancléřka Švýcarska 1958 – Julian Sands, anglický herec († 2023) 1960 – Michael Stipe, americký hudebník a vedoucí zpěvák skupiny R.E.M. 1962 – Peter Steele, americký hudebník († 14. dubna 2010) 1963 – Till Lindemann, německý hudebník, člen skupiny Rammstein 1965 – Julia Ormond, britská filmová a divadelní herečka 1970 – Christopher Cassidy, americký astronaut 1978 – Dominik Hrbatý, slovenský tenista 1980 – Miguel Monteiro, portugalský fotbalista 1983 – Spencer Chamberlain, americký zpěvák 1984 – Jelena Migunovová, ruská atletka 1986 Kyrylo Budanov, ukrajinský generál James Milner, anglický fotbalista 1987 – Kenndal McArdle, kanadský hokejista 1995 – María Isabel, španělská zpěvačka 1996 – Emma Mackey, francouzsko-britská herečka 1999 – Nico Hischier, švýcarský hokejový útočník Úmrtí Automatický abecedně řazený seznam viz :Kategorie:Úmrtí 4. ledna Česko 1735 – Jan Florián Hammerschmidt, kněz, spisovatel a básník (* 4. května 1652) 1767 – Jan Ferdinand Schor, rakouský malíř, inženýr a zahradní architekt působící v Čechách (* 24. června 1686) 1800 – Johann Heinrich Marzy, historik a kronikář Jihlavy a mědirytec (* 15. srpna 1722) 1825 – Ferdinand I. Neapolsko-Sicilský, první král Království obojí Sicílie (* 12. ledna 1751) 1869 – Emanuel Arnold, novinář a agitátor (* 9. listopadu 1800) 1876 – Eduard Novotný, jazykovědec a průkopník těsnopisu (* 23. března 1833) 1880 – Anton Mansuet Richter, rakouský a český právník a politik německé národnosti (* 10. května 1810) 1898 – František Pivoda, hudební pedagog a kritik (* 19. října 1824) 1901 – Karel Krejčík, ilustrátor a karikaturista (* 31. ledna 1857) 1903 – Sylvestr Krnka, puškař a vynálezce (* 29. prosince 1825) 1908 – Vilém Heš, operní zpěvák (* 3. července 1860) 1923 – Františka Skaunicová, politička (* 15. března 1871) 1924 – Alfred Grünfeld, klavírista a skladatel (* 4. června 1852) 1930 – Josef Kowař, probošt litoměřické kapituly (* 3. října 1850) 1937 Václav František Rudolf, spisovatel, malíř, fotograf a divadelník (* 17. října 1851) Vincenc Drbohlav, kněz, vlastenec a spisovatel (* 26. srpna 1861) 1946 – Rudolf Králíček, generál československé armády (* 19. ledna 1862) 1951 – Rozálie Hajníková, politička (* 4. září 1874) 1952 – František Souček, hudební skladatel (* 20. března 1880) 1953 – Jindřich Heisler, surrealistický spisovatel a výtvarník (* 1. září 1914) 1958 Lev Sychrava, právník, novinář a politik (* 16. prosince 1887) Adolf Ludvík Krejčík, archivář a historik (* 14. června 1877) 1961 – Jan Opočenský, diplomat a historik (* 26. května 1885) 1967 – Josef Ryšavý, profesor geodezie a rektor na ČVUT (* 6. ledna 1884) 1969 – Jaroslav Bauer, lingvista (* 5. dubna 1924) 1971 Ladislav Borovanský, anatom (* 1. dubna 1897) Josef Matouš, literární kritik a překladatel (* 21. června 1881) 1974 – Karel Janeček, hudební teoretik, skladatel, pedagog (* 20. února 1903) 1992 – Jan Otokar Fischer, profesor dějin francouzské literatury a překladatel (* 30. listopadu 1923) 2004 – Helena Růžičková, herečka (* 13. června 1936) 2007 – Eva Nováková, politička (* 29. července 1955) 2012 – Josef Hejzlar, historik umění, sinolog, překladatel a publicista (* 21. ledna 1927) 2013 Miroslav Fára, plastický chirurg (* 29. července 1923) Miloš Kouřil, archivář a historik (* 1. června 1932) 2019 Milan Balabán, evangelický teolog a religionista (* 3. září 1929) Inka Šecová, herečka (* 15. dubna 1943) 2023 – Marie Ďurovičová, sportovní gymnastka a olympijská vítězka (* 11. května 1927) Svět 1248 – Sancho II. Portugalský, portugalský král (* 8. září 1209) 1256 – Bernard II. Sponheimský, korutanský vévoda (* okolo 1180) 1309 – Blahoslavená Anděla z Foligna, mystička a řeholnice (* 1248) 1604 – František Nádasdy, manžel Alžběty Báthoryové (* 6. října 1555) 1609 – Giovanni Giacomo Gastoldi, italský hudební skladatel (* 1550) 1635 – Alžběta Lotrinská, vévodkyně a kurfiřtka bavorská (* 9. října 1574) 1695 – François-Henri de Montmorency, vévoda lucemburský, francouzský generál (* 8. ledna 1628) 1701 – Ernst Rüdiger von Starhemberg, rakouský polní maršál (* 12. ledna 1638) 1707 – Ludvík Vilém I. Bádenský, velitel říšských císařských vojsk (* 8. dubna 1655) 1733 – Fatma Sultan, osmanská princezna a dcera sultána Ahmeda III. (* 22. září 1704) 1752 – Gabriel Cramer, švýcarský matematik (* 31. července 1704) 1761 – Stephen Hales, anglický fyziolog, chemik a vynálezce (* 17. září 1677) 1767 – Jan Ferdinand Schor, rakouský malíř, inženýr a zahradní architekt působící v Čechách (* 24. června 1686) 1786 – Moses Mendelssohn, německý židovský učenec a filosof (* 6. září 1729) 1798 – Giuseppe Giordani, italský hudební skladatel (* 19. prosince 1751) 1801 – Luisa Šarlota Meklenbursko-Zvěřínská, dědičná sasko-gothajsko-altenburská princezna (* 19. listopadu 1779) 1804 – Charlotte Lennoxová, skotská spisovatelka a básnířka (* 1730) 1849 – Franz Xaver Gabelsberger, německý vynálezce těsnopisu (* 9. února 1789) 1863 – William Dunn Moseley, americký politik, první guvernér státu Florida (* 1. února 1785) 1877 – Cornelius Vanderbilt, americký podnikatel v oblasti dopravy a železničního stavitelství (* 27. května 1794) 1880 Anselm Feuerbach, německý malíř (* 12. září 1829) Refia Sultan, osmanská princezna a dcera sultána Abdulmecida I. (* 7. února 1842) 1882 – John William Draper, americký přírodovědec a historik (* 5. května 1811) 1890 – Karel Vilém Auersperg, rakouský ministerský předseda (* 1. května 1814) 1896 – Henri-Alfred Jacquemart, francouzský sochař (* 24. února 1824) 1913 – Alfred von Schlieffen, německý polní maršál (* 28. února 1833) 1919 – Carl Weisshuhn, slezský podnikatel (* 27. února 1837) 1920 – Benito Pérez Galdós, španělský spisovatel (* 10. května 1843) 1921 – Ernest Denis, francouzský historik a slavista (* 3. ledna 1849) 1926 – Markéta Savojská, italská královna (* 20. listopadu 1851) 1928 – Samuel Zoch, slovenský kněz, spisovatel a politik (* 18. prosince 1882) 1931 Art Acord, americký herec němého filmu a rodeový šampion (* 17. dubna 1890) Luisa Koburská, vévodkyně z Fife, dcera britského krále Eduarda VII. (* 20. února 1867) 1936 – James Churchward, britský okultní spisovatel a vynálezce (* 27. února 1851) 1941 – Henri Bergson, francouzský filozof (* 18. října 1859) 1942 – Melvin Sheppard, americký atlet, čtyřnásobný olympijský vítěz (* 5. září 1883) 1945 – Nikolaus Heilmann, nacistický důstojník (* 20. dubna 1903) 1957 – Theodor Körner, rakouský prezident (* 23. dubna 1873) 1958 – Adelgunda Bavorská, princezna Hohenzollern (* 17. října 1870) 1960 – Albert Camus, francouzský spisovatel a filozof (* 7. listopadu 1913) 1961 – Erwin Schrödinger, rakouský teoretický fyzik, jeden ze zakladatelů kvantové mechaniky (* 12. srpna 1887) 1964 – Wilhelm Heckrott, německý malíř a grafik (* 15. ledna 1890) 1965 – Thomas Stearns Eliot, americký básník a esejista (* 26. září 1888) 1966 – Inga Voroninová, sovětská rychlobruslařka (* 29. srpna 1936) 1967 Donald Campbell, britský automobilový závodník (* 23. března 1921) Boris Kraigher, jugoslávský politik slovinského původu a národní hrdina Jugoslávie (* 14. února 1914) 1968 – Joseph Pholien, premiér Belgie (* 28. prosince 1884) 1969 – Paul Chambers, americký kontrabasista (* 22. dubna 1935) 1975 – Carlo Levi, italský spisovatel (* 29. listopadu 1902) 1977 – Achille Campanile, italský spisovatel (* 28. září 1899) 1982 – Eli Ilan, izraelský sochař (* 3. dubna 1928) 1986 Christopher Isherwood, britský spisovatel (* 26. srpna 1904) Phil Lynott, irský zpěvák, člen rockové skupiny Thin Lizzy (* 20. srpna 1949) 1988 – Michal Šteinhíbel, slovenský spisovatel (* 23. září 1901) 1989 – Dvora Necer, izraelská politička (* 1. května 1897) 1990 – Harold Eugene Edgerton, americký vynálezce stroboskopu (* 6. dubna 1903) 1991 – Leo Wright, americký jazzový hudebník (* 14. prosince 1933) 1996 – Alfredo Nobre da Costa, premiér Portugalska (* 10. září 1923) 2005 – Humphrey Carpenter, anglický životopisec, spisovatel a rozhlasový hlasatel (* 29. dubna 1946) 2006 – Maktúm bin Rášid Ál Maktúm, premiér Spojených arabských emirátů (* 1943) 2009 – Lei Clijsters, belgický fotbalista (* 9. listopadu 1956) 2010 – Cutomu Jamaguči, jediný oficiálně uznaný člověk přeživší výbuchů atomové bomby v Hirošimě i Nagasaki 2011 Gerry Rafferty, skotský zpěvák (* 16. dubna 1947) Salmán Tásír, pákistánský politik (* 12. června 1946) Alí Rezá Pahlaví, íránský princ (* 28. dubna 1966) 2012 Eve Arnoldová, americká fotožurnalistka (* 21. dubna 1912) Kerry McGregor, skotská zpěvačka (* 30. října 1974) 2013 – Jozef Kočiš, slovenský historik a archivář (* 23. ledna 1928) 2016 – Michel Galabru, francouzský herec (* 27. října 1922) 2017 – Georges Prêtre, francouzský dirigent (* 14. srpna 1924) 2022 - Rolf-Dieter Amend, německý vodní slalomář a trenér rychlostních kanoistů (* (21. března 1949) 2023 Rosi Mittermaierová, německá alpská lyžařka (* 5. srpna 1950) Fay Weldonová, anglická spisovatelka (* 22. září 1931) Svátky Česko Diana Blahomila, Blahomíra, Blahoslava Angela, Anděla, Alžběta Svět Slovensko: Drahoslav Barma: Den nezávislosti Srí Lanka: Tamil Thai Pongal Zaire: Den mučedníků Světový den Braillova písma Liturgické svátky bl. Anděla z Foligna Pranostiky Česko Svatá Ida, ta dne přidá. Externí odkazy Lednové dny


Bitcoin Cash – historie, kurz, rizika. Článek o všem důležitém | Testado.cz Domů Kryptoměny Bitcoin Cash – historie, kurz, rizika 19.3.2018 Petr Smejkal Častokrát podceňovaná digitální měna Bitcoin Cash patří mezi nejoblíbenější kryptoměny vůbec. V samém prvopočátku to přitom vypadalo, že si své zákazníky nikdy nenajde a brzy upadne do virtuálního zapomnění. Čas ale nezastavitelně letí a Bitcoin Cash si stále drží svoji pozici nejpopulárnější měny. Virtuální měna Bitcoin Cash (BCH) existuje od léta roku 2017. Právě v této době proběhl tzv. fork, tedy proces oddělení od blockchainu stále nejžádanější kryptoměny Bitcoin. Během prvních měsíců nově vzniklé měně příliš obchodníků nevěřilo. Brzy se však stala vyhledávanou a oblíbenou měnou, která nyní patří ke kryptoměnám s největším investovaným kapitálem. Bitcoin Cash vznikla hlavně z důvodu „zaostalosti“ Bitcoinu. Při vývoji této stěžejní kryptoměny programátoři jednoduše nepočítali s tak masivním zájmem, tudíž použitá decentralizovaná síť a její databáze obřímu náporu nestíhala. Snad největší potíže jsme u Bitcoinu mohli pozorovat na sklonku loňského roku, kdy schválení transakcí trvalo nepoměrně dlouho a poplatky se vyšplhaly k téměř dvěma desítkám dolarů. Na stále se zhoršující situaci reagovaly chytré hlavy, které se od původního Bitcoinu odštěpily a vznikla nová kryptoměna zvaná Bitcoin Cash. Hlavní gró této novotiny je především rychlost transakcí, která je – oproti Bitcoinu – několika násobně rychlejší a levnější. Konkrétně došlo k navýšení bloku – z jednoho na osm megabajtů. S trochou nadsázky lze Bitcoin Cash považovat jako takovou rychlejší alternativu Bitcoinu. Bitcoin Cash lze dokonce těžit. Samotná těžba je ale nesmírně hardwarově náročná a tudíž nemá smysl se této činnosti věnovat v domácích podmínkách. Těžbě se věnují specializované firmy, které mají těžařské haly postavené v zemích s levnou elektrickou energií. Když Bitcoin Cash spatřil světlo světa, cena za jeden coin šplhala k 500 dolarům. Následoval propad a hodnota klesla k třem stovkám za kus. Velký zvrat nastal v listopadu 2017, kdy Bitcoin Cash vstoupila na populární burzu Coinbase. Již o dva měsíce později se hodnota pohybovala kolem 3 800 dolarů. Ke světově uznávané burze se nakonec přidaly i další. Brzy však přišly obrovské regulace v Číně a Brazílii, vlivem čehož většina digitálních měn pocítila strmý finanční propad. Pádu se neubránila ani kryptoměna Bitcoin Cash, jejíž současná hodnota představuje kolem 1 020 amerických dolarů za jeden coin. Tato měna se však stále drží na čtvrté nejoblíbenější příčce. Aktuální situaci můžete sledovat na Cryptocurrency Marketu. Kde koupit a prodat Bitcoin Cash? Ačkoliv tato digitální měna existuje teprve pár měsíců, vesele se prodává doslova na každém rohu. Možností nákupu a prodeje existuje několik, a tak si je pojďme osmělit. Jednou z nejlepších možností, jak si Bitcoin Cash obstarat, je návštěva internetových burz. Tyto služby nabízí ideální a hlavně pohodlný nákup i prodej v téměř libovolné výši, což je pro obchodníky nejpodstatnější. Burz však existuje velké množství, z nichž některé nejsou ke svým zákazníkům zrovna finančně přívětivé. Abyste mezi nespokojence nepatřili i vy, doporučujeme si pročíst článek o nejlepších burzách. Na jednom místě se dočtete ty nejpodstatnější informace a seznam kvalitních a osvědčených burz není ostatně také k zahození. Jestliže vám burzy – ať už z jakéhokoliv důvodu – nevyhovují, máte možnost sáhnout po nějaké směnárně. Tato internetová alternativa je také pohodlná a jednoduchá, ovšem podobně jako v případě burz i tady existují nedůvěryhodné společnosti se špatným kurzem a finanční nevýhodností (pro zákazníky). Nejen z těchto důvodů si raději pročtěte článek o nejlepších směnárnách, do kterého jsme zahrnuli několik kvalitních a ověřených směnáren. Stačí se jen zaregistrovat a můžete vesele nakupovat nebo případně prodávat. A pokud vám snad nevyhovují burzy a směnárny, máte ještě možnost obchodovat u tzv. brokerů. Tyto společnosti vám nabízí možnost nákupu a prodeje (nejen) kryptoměny Bitcoin Cash CFDs za zajímavé ceny. Zkusit můžete třeba Plus500, ale mějte na paměti, že CFD jsou spekulativní produkty a mohou mít za následek ztrátu celého vašeho kapitálu. Ujistěte se, že plně chápete s tím spjatá rizika. Pokud patříte mezi začínající obchodníky, přece jenom dejte raději přednost směnárně či burze. Brokery doporučujeme spíše zkušenějším jedincům, kteří znají obchodní taje a kličky. Kam Bitcoin Cash uložit Po zakoupení virtuální měny Bitcoin Cash je žádoucí se poohlédnout po bezpečném uložení. Rozhodně nedoporučujeme nechávat své nakoupené měny přímo na burze nebo směnárně, protože tím riskujete, že o všechny peníze přijdete. Hackeři nikdy nespí a nejednou přišli zákazníci o velké částky. Ideálním prostředkem k úschově jsou softwarové nebo hardwarové peněženky. Tyto prostředky představují pomyslnou digitální pevnost, ve které zůstanou všechny coiny v bezpečí a pohromadě. Pokud nemáte o peněženkách příliš znalostí, zkuste si nastudovat článek o nejlepších peněženkách pro kryptoměny. Dozvíte se jakým způsobem a hlavně kam své virtuální jmění bezpečně uložit. Jelikož technologie digitální měny Bitcoin Cash vychází z původního a stále nejpopulárnějšího Bitcoinu, o rizikovosti zde nemůže být ani řeč. Technologie se stále vyvíjí a zatím nic nenasvědčuje tomu, že by měla Bitcoin Cash skončit nebo pozbýt své přednosti. Pořízení této měny tedy můžete doporučit. Obecně je ale důležité na svět kryptoměn pohlížet trošku s nadhledem. Zkrátka se jedná o neprobádaný svět, který je navíc virtuální a řekněme neuchopitelný. Nikdo zkrátka neví a ani vědět nemůže, jakým způsobem se bude virtuální mánie vyvíjet. Verzí je několik: kryptoměny mohou klidně za hodinu skončit, anebo se s námi potáhnout další století a třeba nahradí aktuální způsob placení. V zásadě ale doporučujeme investovat takové peníze, o které můžete přijít. Digitální svět virtuálních měn je velice volatilní, tudíž v pondělí může být cena Bitcoin Cash tisíc dolarů, ovšem již v úterý se může snížit klidně na polovinu. Nakupujte a prodávejte s rozvahou. Proč si pořídit Bitcoin Cash? Velice populární měna Rychlost a nízké poplatky Stále jí někteří nedůvěřují Celkové hodnocení: 4.6 (7 hlasů) Nejlepší cashbacky


text: Akustika je rozsáhlý vědní obor, zabývající se vznikem zvukového vlnění, jeho šířením, vnímáním zvuku sluchem a přenosu prostorem až po vnímání lidskými smysly. Má celou řadu poddisciplín, např. hudební akustika zkoumá fyzikální základy hudby, hudebních nástrojů a prostorů, stavební akustika zvukové jevy a souvislosti v uzavřeném prostoru, budovách a stavbách, prostorová akustika šíření zvuku v obecném prostoru, fyziologická akustika vznikem zvuku v hlasovém orgánu člověka a jeho vnímáním v uchu, psychoakustika vnímání zvuku v mozku atd. Akustika patří mezi nejstarší obory fyziky. Akustika se dále dělí podle oblasti zájmu. Slovo AKUSTIKA pochází z řec. akoustikós, což znamená "týkající se slyšení", od akoúo znamenající "slyším". Obory akustiky Fyzikální akustika studuje způsob vzniku a šíření zvuku. Dále se zabývá jeho odrazem a pohlcováním v různých materiálech. Hudební akustika zkoumá zvuky a jejich kombinace se zřetelem na potřeby hudby. Lingvistická akustika se zabývá tříděním hlásek z hlediska percepce. Auditivni metoda zkoumá zvuky řeči pouhým poslechem. Hlubší analýzy je schopna pouze metoda pracující s přístroji – tzv. Spektrograf, který převádí zvuky v optické záznamy a tzv. Sonograf. Obrazy zvuku se pak nazývají zvukové spektrografy a sonogramy. Fyziologická akustika se zabývá vznikem zvuku v hlasivkách člověka a jeho vnímáním v uchu. Lékaři se také podrobně zabývají vlivem hluku na lidské zdraví a fungování lidského organismu. Stavební akustika zkoumá dobré a nerušené podmínky poslouchatelnosti hudby a řeči v obytných místnostech a sálech. Dále také možnosti eliminace nežádoucího šíření hluku mimo místnosti či opačně z vnějšího prostoru do budov. Elektroakustika se zabývá záznamem zvuku, reprodukcí a šířením zvuku s využitím elektrického proudu. Rozlišení zvukových vlnění Infrazvuk je zvuk o tak nízkém kmitočtu, že ho lidské ucho není schopné zaznamenat. Přesná hranice mezi slyšitelným zvukem a infrazvukem neexistuje, ale udává se mezi 16 a 20 Hz. Spodní hranice se udává mezi 0,001 a 0,2 Hz. Je známo, že velryby, sloni, hroši, nosorožci, okapi a aligátoři používají infrazvuk k dorozumívání. Ultrazvuk je zvuk s frekvencí vyšší než 20 000 Hz. Ultrazvuk se dá použít třeba při lékařském vyšetření. Ultrazvukové vlny procházejí tělem a odrážejí se od orgánů (akustická impedance). Odražené vlny lze převést ve formě jasově modulovaného obrazu na monitor. Externí odkazy Stavební profese


source: CulturaX

text: Neničme to, co ještě jakž takž funguje | VoxPopuliBlog.cz 5. 12. 2020 EKONOMIKA Řadoví pracovníci pošt mají už tak velice těžkou práci a často nestíhají. Někdy je jejich práce i nebezpečná, to když nosí seniorům důchody. Mnozí ze mladších čtenářů mého článku nyní namítnou, proč si všichni senioři nenechávají posílat peníze na bankovní účet. A ti z agresivnějších diskutérů si dokonce pomyslí, že by měla být povinnost, aby byly důchody posílány na bankovní účty. V tom se zase zračí nepochopení pro potřeby těch, kterým už ubíhají síly. Mít finanční hotovost i pro drobné výdaje, je pro dříve narozené nezbytností. Navíc, jedním z bodů programu Rozumných je zachování fyzických peněz, neboť tento fakt je jedním z atributů svobody. Tam kde fyzické peníze neexistují, tam neexistuje ani svoboda jako taková. Vraťme se však se k hlavnímu tématu. Pokud chce ředitel pošty ušetřit, nebo-li jak se nyní říká racionalizovat, tak ať si sníží svůj mnohatisícový plat s milionovými ročními odměnami a propustí top manažery s vysokými platy na ředitelstvích pošt. Internetem proběhl minulý týden případ jedné soukromé firmy, kdy majitel propustil všechny vysoké manažery, všechny vedoucí pracovníky a zdvihla se výkonnost firmy o 400%. To je cesta pro Českou poštu. A pane ministře Hamáčku, pod kterého pošty patří. Když Vás generální ředitel České pošty nechce poslechnout s tím, aby upustil od propouštění řadových zaměstnanců, prostě propusťte ředitele. A ten nový by měl brát maximálně 80 tisíc a ne miliony. Tam je zakopaný pes racionalizace. Skrouhnout platy a odměny top manažerů. Nebojte se ono to bez nich bude fungovat lépe. Stejně se většina těchto lidí na dobře placených místech ve státní sféře nějakým způsobem na své místo dostala nějakým druhem protekce. A co se týká platu pro generálního ředitele České pošty osmdesát tisíc? Nebojte se, on to někdo nový rád vezme. Všechny firmy v soukromé sféře zasáhne lavina propuštění a krachů a nakonec bude i těch 80 tisíc na teplém státním místečku pro kohokoliv dobré. Nedávno proběhl v televizi snímek v cyklu Nevinné lži, kdy jeden takový "nepostradatelný" top manažer byl po tom, co propustil přebytečné pracovníky v rámci úspěšní racionalizace sám propuštěn. Myslel si, že po něm sáhne kde kdo. Omyl, najednou se ukázalo, že je naprosto nepotřebným elementem a "kamarád", který s ním hrával golf mu řekl: "Vždyť nic neumíš". Teď mi budou chytrolíni namítat. Ministr nemůže odvolávat ředitele pošt. Samozřejmě, že to vín. To mohou členové dozorčích rad, či všelijakých jiných trafik pro odložené politiky (mimochodem, byl jsem přítomen rozhovoru, kdy jeden významný člen jedné významné strany utěšoval po volbách v tu dobu již bývalé poslance, kteří se nedostali znovu do Poslanecké sněmovny: "Nebojte se, my se o vás postaráme."). Zrušte všechny tyto rady, přiživující se na státním rozpočtu a řiďte i státní firmy jako normální firmu (nemyslím tím mezinárodní kolosy, kde není ani v podstatě znám faktický vlastník a jejichž management je též sestavován na principu chlapců či děvčat, co spolu mluví). A normální firma si cení těch, co jí vydělávají peníze a ne těch, co se na vydělaných penězích přiživují. Stát bude v souvislosti s nekončící pandemií nucen vyplácet spoustu peněz novým nezaměstnaným. Tak proč ve státní firmě nakládat stávajícím řadovým pracovníkům ještě více práce, kterou i tak nestíhají nyní. Nepropouštějte ve státní firmě, která navíc pro spoustu občanů je potřebná. Nerušte venkovské pobočky a vůbec pobočky. Ano, je to tak, raději umělá zaměstnanost a usnadnění života občanů tím, že nebudou rušeny pobočky pošt, než nezaměstnanost a s tím ruku v ruce nárůst psychických problémů.


Po 28 rocích... | Motorkáøi.cz Po 28 rocích... Text: Jiøí Mikšík | Zdroj: www.moto-cross.cz | Foto: www.moto-cross.cz | Zveøejnìno: 3.7.2012 | Zobrazeno: 1733x Druhý díl letos novì vypsaného seriálu INTER MISTROVSTVÍ ÈESKÉ REPUBLIKY MOTOKROS 2012 míøí do Vícenic u Moravských Budìjovic, ležících v kraji Vysoèina. Tuzemská motokrosová elita posílená zahranièní konkurencí se tam støetne ve ètvrtek 5. èervence, kdy naše zemì slaví svátek zasvìcený slovanským vìrozvìstùm Cyrila a Metodìje. Do Moravských Budìjovic, kam to vedle divákù z oblasti Vysoèiny nemají daleko ani pøíznivci motoristického sportu z Jihomoravského a Jihoèeského kraje, se republikový motokrosový šampionát vrací po 28 letech. Kdo na tra� na Holém kopci zavítá po delší dobì, možná ani zdejší motokrosový areál nepozná. Klasická hlinitá 1.950 metrù dlouhá tra� prošla v poslední dobì rozsáhlými úpravami, takže se stává atraktivním dostaveníèkem jezdcù i divákù. „Na Holém kopci jsem ještì nikdy nebyl, ale je dobøe, že do kalendáøe šampionátu se dostala nová tra�. Už nìkolik let se závodilo na stále stejných tratích, které se vìtšinou vùbec nemìní. A myslím, že pokud poøadatelé pøipraví tra� stejnì kvalitnì jak se to podaøilo tìm ve Vranovì, uvidí diváci v Moravských Budìjovicích dobré závody,“ vítá zaøazení Holého kopce do kalendáøe šampionátu Petr Smitka, prùbìžný lídr tøídy MX2 a úèastník øady závodù motokrosového mistrovství svìta. Úvodní podnik seriálu INTER MISTROVSTVÍ ÈESKÉ REPUBLIKY MOTOKROS 2012 ve Vranovì u Brna naznaèil pøevahu jezdcù týmu Osièka MX Petra Smitky a letos ve velmi dobré formì jezdícího Marka Sukupa. Jejich nejnebezpeènìjšími soupeøi jsou Milan Špièák a Miroslav Jiránek, Moravskými Budìjovicemi však poprvé do šampionátu zasáhne loòský mezinárodní mistr republiky Josef Kulhavý. „Zatím jsem se hlavnì vìnoval nìmeckému seriálu v cross country, který po tøech závodech vedu. V Moravských Budìjovicích budu chtít zajet slušný výsledek, protože pro mùj tým KRTZ je to témìø domácí závod,“ slibuje Kulhavý. V rámci tøídy MX2 probíhají také souboje mladých jezdcù o body juniorské tøídy, která má nyní v èele Václava Kováøe pøed Martinem Krèem a Filipem Podmolem, mladším bratrem freestylisty Libora Podmola. Tøída MX3 – OPEN Trhákem moravskobudìjovického závodu bude start loòského mistra Martina Michka, jeho týmového kolegy Petra Bartoše a dalšího èeského zástupce v mistrovství svìta MX3 Petra Michalce. Uvedené trio ve Vranovì absentovalo kvùli termínové kolizi se závodem svìtového šampionátu, nyní reprezentanty èeká na Holém kopci konfrontace s výborným Francouzem Florentem Richierem. Ten ve Vranovì vyhrál obì jízdy a v Moravských Budìjovicích bude zajímavé sledovat, jak si poradí s tuzemskou špièkou. Do poøadí v top ten bude chtít výraznì promluvit i Michal Votroubek, který je sice zatím desátý, v letošní sezónì však prokazuje velmi dobrou formu. „V první jízdì ve Vranovì jsem dojel tøetí a nebýt poruchy motocyklu ve druhé jízdì, mohl jsem tam stát na pódiu dvakrát. V Moravských Budìjovicích jsem naposledy závodil jako malý kluk na osmdesátce, ale teï je tra� prý úplnì jiná. Na závod s tìším a budu chtít zajet co nejlepší výsledek,“ vzkazuje Votroubek. Tøída 85 ccm Jak odpoví v Moravských Budìjovicích èeští mladíci na slovenskou lekci ve Vranovì? Tam si ovšem vedli výbornì i další zahranièní jezdci, takže v koneèném souètu zbyly na èeské barvy v desítce nejlepších pouze tøi pøíèky...Je trochu paradoxní, že trenérem Slováka Richarda Šikyni, vedoucího jezdce tøídy 85 ccm, je Miroslav Kuèírek, bývalý mnohonásobný èeský motokrosový šampion. „Tra� v Moravských Budìjovicích neznám, ještì nikdy jsem tam nebyl. Samozøejmì bych tam chtìl vyhrát, ale jestli se mi to opravdu podaøí, je tìžké pøedvídat,“ krèí rameny prùbìžný lídr Richard Šikyòa ze Slovenska.


Mezi doly Karviná a Darkov vede v podzemí nejdelší tunel v republice | Karviná ŽIJE Mezi doly Karviná a Darkov vede v podzemí nejdelší tunel v republice Téměř 900 metrů pod zemí vybudovali horníci unikátní dílo, a to nejdelší tunel v republice. „Tříkilometrová chodba široká v některých místech téměř 9 metrů a vysoká až 5,5 metru přinese společnosti OKD do budoucna výrazné úspory a nové možnosti při přepravě uhlí, materiálu i zaměstnanců“, upřesnil mluvčí OKD Vladislav Sobol. Tunel je o třetinu delší než nejdelší český dálniční tunel a podle vedení společnosti OKD jde o strategickou investici. „Překop nám umožní dopravovat uhlí vytěžené v lokalitě ČSA Dolu Karviná do moderní úpravy Dolu Darkov, která dosud neměla plně využitou kapacitu. Odstavení dosluhující úpravny uhlí Dolu Karviná přinese kromě úspor pro naši firmu také výrazné vylepšení ekologických parametrů pro Karvinsko, darkovská úpravna je totiž vybavena špičkovou technologií světových parametrů s minimálními dopady na životní prostředí“, dodal generální ředitel a předseda představenstva OKD Ján Fabián. Mimořádná byla také přesnost důlních měřičů, kteří museli zajistit, aby se chodby ražené současně z obou dolů propojily. „Trefili se výtečně. Odchylka byla jen v řádu centimetrů, což je vzhledem k podmínkám opravdu obdivuhodné“, vyzdvihl práci specialistů technický ředitel OKD Jan Matula. ← Oficiální stránky Karviné mají výpadky, město se občanům omlouvá Lupič při přepadení benzínky zemřel po výstřelech ze strážníkovy zbraně →


15. 11. 2010 Star Wars - Force Unleashed 2 Od prvního dílu se to ho moc nezměnilo. Na PC a "velkých" platformách byla vylepšena grafika, ale zůstal naprosto pitomý systém, kdy náš hlavní hrdina umí házet předměty, které má před sebou, přestože je jako hráči ani nevidíme díky jinak natočené kameře. Tahle fatální chyba dost ubírá jakoukoliv chuť se snažit využívat Starkillerovu Sílu efektivně. Naštěstí tady máme dvě šavle naráz, což jistě zlepší herní zážitek, není tomu tak? Bohužel ne, ani omylem. Můžeme se na Force Unleashed dívat, jako na dobrý pokus o klon God of War žánru, ale selhávat v tak jednoduchých věcech, jako je přehlednost, ovladatelnost a uspokojení z řežby? To je neodpustitelné. Force Unleashed velice dobře vystihuje atmosféru novodobé Star Wars trilogie. Je to prostě jen na efekt. Nejde o příběh, nejde o atmosféru, nejde o něco, co by zabrnkalo na citlivou strunku hráčů. Jde prostě jenom efekt, všechno lítá i co peří nemá a to je tak všechno. Pche. Návaznost na kritiku v počátečním odstavci je zřejmá. Těžko je mezi hráči Force Unleashed někdo, kdo by neměl povědomí o fenoménu Star Wars, pokud zrovna zároveň není velkým fanouškem. Ale i kdyby náhodou zmíněný hráč o Star Wars nevěděl vůbec nic, jistě by si položil otázku, proč celou hru nejde dohrát za tři sekundy pomocí oné Síly, kterou hlavní hrdina disponuje. Již několikrát jsme viděli, jak Starkiller například sejmul imperiální křižník, jak proráží v dějových animacích celé zdi, jak i během hry zachytává Tie Fightery v plné rychlosti letu. Proč by tedy nebylo možné sešrotovat toho pána v černém s maskou na hlavě, jenom prostě tak, lusknutím prstu? Proč by nemělo být tedy možné pomocí Síly rovnou ničit celé planety a dohrát tak celou hru velice snadno, když je hlavní hrdina tak absurdně mocný? No n 1000 ebylo by to super? Nejsem asi znalcem expanded universe Hvězdných Válek, ale přidržím-li se atmosféry původní a zakládající trilogie filmů, jsem zděšený. Force Unleashed narušuje původní kánon všech Star Wars snad ze všech stran. Hned na začátek - proč se Darth Vader na konci epizody 4 vůbec obtěžoval lézt do stíhačky a šel sestřelit Luka Skywalkera osobně? Nestačilo by, aby pohybem malíčku rozdrtil celou letku X-Wingů? Určitě ano - ve Force Unleashed jsou podobné situace běžné. Tohle je zkrátka problém. Už první díl nadužíval "magickou" Sílu ve velkém měřítku. Místo toho, aby se v druhém díle autoři trochu soustředili na uhlazení celé akce, naopak více ji zabsurdnili. Je to jako dívat se na nějaké porno s nechutně rozcapenou chlupaticí a říct si: Dal bych si něco více elegantního, hezčího. A na obrazovce se objeví Žaneta Rosenbergová. A ještě jedna tématická poznámka. Symbol celých Star Wars a popravdě řečeno symbol celého mého dětství pod vlivem fenoménu - světelná šavle - je zde přeměněna ve svítící klacek, kterým musíme každého mlátit hlava nehlava, aby konečně chcípnul. To je zásadní chyba kánonu Star Wars, který pozná každý, kdo kdy viděl libovolný film. Tato zbraň je stvořena k tomu, aby vyřadila všechny základní nepřátele na jediný zásah a má projít prakticky libovolným materiálem, jako horký nůž máslem. Počítal jsem to. Nechal jsem si jednoho stormtroopera a jednotlivými zásahy (tj. bez komba) jsem zkoušel, kolik vydrží. Dostal jsem se k číslovce deset. Pochopil bych třeba kdyby vydržel dva až tři zásahy, v tom kombu se to ztratí, ale deset? Argumentovat můžeme tím, že Starkiller si vylepšuje komba i sílu šavle. Jenže Force Unleashed nejsou RPG jako Knights of the Old Republic, kde si tento systém můžeme dovolit. Je to akční hra, která by měla od základu jako minimum splňovat to, co jsme zvyklí vídat ve filmech. A to se nestalo. Je to prostě jenom pozlátko. Přeskinovaný God of War a to bez jakéhokoliv pokusu o zachycení atmosféry Star Wars. Ano, možnost dělat "mind trick" je milá, počet herních kombinací se tak zvedá ze tří na čtyři, ale je to málo na svět, který tak milujeme. Vyzkoušel jsem ještě verzi hry pro Wii, která se zásadně liší nejen grafickým zpracováním, ale i náplní. K mému překvapení hra nejen nepodporuje Motion Plus, ale navíc zcela vyřadili ovládání šavle pomocí pohybu Wiimotem. Neříkám, že by to v prvním díle bylo nějak extrémně super, ale čekal jsem vylepšení systému, nikoliv vypuštění. Na druhou stranu věci jako tlaková vlna, škrcení nebo blesky jsou pořád z hlediska ovládání dobře udělané. Wii verze také využívá ukazovátka na vrhání předmětů, což stručně řečeno znamená, že je celkově hratelnější. Splakal nad výdělkem. Na poměry Wii je to sice v tom celku solidně odvedená práce, ale není o co stát. O DS verzi nemluvě. Force Unleashed 2 jsou trapnou sekanou v tunelu. Textury ála Star Wars sice vytvářejí pěkné prostředí, ale vše je k uzoufání neoriginální a nudné. Ať už jde o samotné řežbení svítícím klackem, nesmyslně naddimenzovaným použitím Síly anebo chabým příběhem. Hráč, který od hraní očekává víc, než 5 hodin pornografie, by si hru neměl koupit. Za sebe bych známkoval 3/10. Další Jedi Knight, X-Wing nebo KOTOR by byl zásadně vhodnější. 1 komentář:


V minulých desetiletích se západní civilizací převalila vlna tzv. rovných příležitostí, která do značné míry popřela rozdíly mezi pohlavími, resp. odvozovala je převážně z tzv. genderových stereotypů. V současnosti se stále častěji objevuje stanovisko, že rozdílnost mužů a žen je dobré brát v úvahu, protože vychází především z biologické a psychologické podstaty obou pohlaví. "Jsme rovnocenní a rovnoprávní" - tak by se dal shrnout vztah mezi muži a ženami, jak ho, přinejmenším teoreticky, proklamuje současná evropská společnost. Rovnost mezi muži a ženami je pečlivě zakotvena v legislativních normách. Co si ale počít s faktem, že muži a ženy se zdají být tak rozdílnými? Na to už žádné "závazné" pokyny k dispozici nejsou a v soukromých životech muži a ženy svou "různost" zvládají dle pravidel, která si mezi sebou nastaví sami. Jsou při tom silně ovlivňováni společenskými trendy. "Hlavní problém vidím v tom, že lidé jen málo berou v úvahu dobrý důvod pro odlišnost obou pohlaví," tvrdí americký psycholog a publicista Kevin Leman. "Muži a ženy jsou stvořeni tak, aby se po tělesné, duševní a emoční stránce vzájemně doplňovali. Tyto rozdílnosti si ovšem všeobecně velmi málo připouštějí. Zároveň se střetávají s prudkými změnami někdejšího tradičního postavení svých pohlaví. Osobní nevědomost a společenské převraty tak kvalitu současných partnerských a manželských vztahů velmi podrývají." Zamilovanost se nepočítá? S případnými rozdílnostmi se párům velmi dobře daří pracovat v čase zamilovanosti, avšak později většina z nich zabředá do sporů, které jsou zapřičiněny odlišností náhledů na život a různým posuzováním priorit. Vysvětlení je prosté: V čase zamilovanosti jsme nastaveni na nejvyšší možný stupeň vzájemné tolerance. Na svém protějšku si všímáme téměř výhradně toho, co nás s ním spojuje, a oba máme vysokou míru dočasné schopnosti odpouštět. Jak zamilovanost vyprchává, začínáme vidět víc realisticky, což u mnoha párů vede k odcizení a nezřídka i k rozchodu. Zamilovanost se zkrátka nepřetaví ve zralou lásku. Mezioborové výzkumy z oblasti psychologie, sociologie a neurobiologie vymezují nejčastější rozdíly mezi mužským a ženským myšlením zhruba takto: Myslí více analyticky Myslí více empaticky Směřují přímo k řešení problémů. Mají smysl pro racionální a "efektivní" řešení Směřují ke sdílnosti při hledání řešení ("myslí nahlas") Více než o vlastní vyniknutí jim jde o nalezení vzájemnosti Orientují se na jeden cíl (pohyb vpřed, podobnost s vystřeleným šípem) Jsou schopny směřovat k více cílům zároveň (pohyb v kruhu, podobnost s pohybem po spirále) Vyhovuje jim hierarchické uspořádání, které jasně určuje pravomoci (kdo o čem rozhoduje?) Upřednostňují horizontální uspořádání (hlavní je soudržnost a harmonie!) Lépe snášejí fyzické i psychické nepohodlí Hůře snášejí fyzické i psychické nepohodlí Spory řeší přímo, včetně zapojení fyzické síly Spory řeší nepřímo, včetně zapojení "intrik" Cítí se být vnějšími ochránci rodinných společenství (zastupují rodinu navenek a ekonomicky) Cítí se být vnitřními ochránkyněmi rodinných společenství (pečují o domov a "rodinný krb" zevnitř) Samozřejmě nejde generalizovat! Jak víme z praxe, zmíněné skutečnosti se nemusí nutně vázat na uvedené pohlaví. Zároveň, jak opět vídáme okolo sebe, výjimky spíše potvrzují pravidlo. Největší kámen úrazu: vyjadřování pocitů a emocí "Ve své praxi často vidím, že jakmile si partneři odlišnost vycházející z příslušnosti k opačnému pohlaví připustí, dostávají šanci pro nový a mnohem efektivnější způsob řešení konfliktů," tvrdí Leman. Jako mnoho dalších manželských poradců i on vůbec nejčastěji slýchá od párů nářky na vzájemné neporozumění v emoční oblasti: "Neposlouchá mne, nezajímám ho, citově vedle něho strádám," stěžují si ženy. "Všechno přehání, jedná iracionálně, unavuje mne svými věčnými stížnostmi," vadí mužům. Má-li vztah mezi mužem a ženou přetrvat ku zdraví a spokojenosti obou, pak je nezbytné na sdílení v emoční oblasti pracovat. Důvod je prostý: Jsou to právě emoce - včetně dojmu, že "jednám racionálně" (pro muže) nebo dojmu, že "mé emoční nároky jsou oprávněné" (pro ženy) - které nakonec řídí náš vnitřní svět. A ten zase bezprostředně ovlivňuje, jak se chováme navenek. "Dokud partneři setrvávají pouze u výměny frází, faktů, názorů nebo hodnocení, a nemluví o pocitech, zůstávají při povrchním způsobu sdílení," varuje psycholog. Není snadné jít do hloubky Muži mívají se sdílením pocitů obrovský problém, a ženy pro to nemají pochopení. V případě nejbližšího člověka, s nímž jsme se rozhodli strávit zbytek života, je ale snaha o citovou otevřenost naprostou nezbytností, nemá-li vztah skončit v slepé uličce. Naději na zdravou budoucnost mají dle Lemana nakonec jen ty páry, u nichž k ́průniku niter ́ dochází a kde mohou oba hovořit otevřeně, aniž je za to druhá strana soudí, uráží, obviňuje nebo odmítá. Není to nemožné, pokud máme na zřeteli několik základních pravidel směřujících k rovnováze mezi individuálními možnostmi obou partnerů (tedy zejména mírou, do jaké jsou schopni sdílet s druhým své nitro), a úsilím o zachovávání obecných pravidel skutečné lásky (o jejíchž ideálech se lze dozvědět např. od manželských poradců či z moudrých knih). Vypadá to, že zatímco ženy upřednostňují něhu a náklonnost, muži potřebují hlavně respekt a uznání. Vztahům prospívá, když se muži učí city vyjadřovat, a ženy jim přehnaně nepodléhají.


source: fineweb

text: EU začne vyjednávat s USA o ochraně osobních údajů 07.12.2010 / 07:42 Mandát k vyjednávání schválili ministři spravedlnosti členských zemí. Český ministr spravedlnosti Jiří Pospíšil se v pátek 3. prosince 2010 zúčastnil jednání Rady pro spravedlnost a vnitřní věci v Bruselu. Na pořadu jednání byl především návrh směrnice o boji proti pohlavnímu zneužívání a pohlavnímu vykořisťování dětí a proti dětské pornografii. Ministr vyjádřil podporu této směrnici, neboť ochrana dětí patří mezi dlouhodobé priority Ministerstva spravedlnosti. Zároveň však vyjádřil přání, aby v navazujícím vyjednáváním s Evropským parlamentem bylo dosaženo ještě většího rozsahu ochrany dětí. Rada také schválila mandát k zahájení vyjednávání s USA o dohodě na ochranu osobních údajů v rámci policejní a justiční spolupráce v trestních věcech. Hlavními otevřenými otázkami bylo, zda by se nová pravidla měla vztahovat i na již existující bilaterální smlouvy členských států s USA a zda by dohoda měla být uzavřena ve výhradní kompetenci EU nebo by se mělo jednat o tzv. smíšenou smlouvy, kdy by smluvními stranami byly i členské státy. České republice se podařilo přesvědčit belgické předsednictví a některé další členské státy o nutnosti posunout finální rozhodnutí v obou těchto otázkách až na dobu zahájení vyjednávání s USA, kdy bude již jasnější rozsah budoucí dohody. Dohoda bude stanovovat jednotná pravidla pro ochranu osobních údajů, přístup k nim, jejich likvidaci, pravidla dalšího předávání, mechanismus vzájemného informování v případě porušení jejich ochrany, práva občanů, jejichž osobní údaje budou zpracovávány subjektů údajů nebo možnosti nápravy. Mezi dalšími projednávanými body, k nimž se ministři spravedlností vyjadřovali, byl například návrh směrnice o prevenci obchodování s lidmi, boji proti němu a ochraně obětím, kterou Česká republika považuje za významný přínos při potírání této velmi závažné kriminality v evropském měřítku, či návrh směrnice o právu na informace v trestním řízení a směrnice o evropském vyšetřovacím příkazu. V neposlední řadě Rada přijala pololetní zprávu o vývoji v evropské e-Justici a vyjádřila souhlas s nařízením, kterým se zavádí posílená spolupráce pro rozhodné právo v oblasti mezinárodních rozvodů manželství. Foto: Rada EU


text: Slunce v každé kapce. V každém hroznu jsou ukryty tisíce slunečních paprsků. Pěstujeme i sklízíme s láskou. Používáme šetrné stroje a minimum chemie. Servírujeme stylově. Obdivovat můžete sochy řezbáře Jiřího Netíka odlité z bronzu... Učíme se od nejlepších. Víno vyrábíme nejmodernějšími technologiemi, ale s důrazem na... Milujeme Moravu. Napijte se vína a zavřete oči. Uvidíte krajinu, ve které vyzrálo. Nebe nad hlavou. Díky skleněným deskám mezi patry pozorujete přímo ze sklepa hvězdy. Degustační sklep Sv. Václava. Jakmile otevřete dveře, stanete se součástí moderního uměleckého díla. Nabízíme pohodlné ubytování ve čtyřech apartmánech s celkovou kapacitou 14 osob. Svatováclavské apartmány jsou připraveny pro návštěvníky degustací, ale i pro všechny, kdo si chtějí jižní Moravu vychutnat v plné kráse po dobu prodlouženého víkendu či dovolené. Rezervace: +420 606 716 869 nebo na e-mailu: Tato e-mailová adresa je chráněna před spamboty. Pro její zobrazení musíte mít povolen Javascript.. Zhruba polovina našich vinic je ideální pro pěstování révy pro výrobu vín s minerálním charakterem. Hustě vysazené keře révy si navzájem konkurují a to nutí kořeny hledat si vodu a živiny v hloubkách až několika desítek metrů. Do hroznů se z půdy dostanou i jiné, především minerální látky. Ty pak dodají vínu charakteristickou chuť. Technika pěstování minerálních vín je velmi náročná – vyžaduje speciální úzké stroje a především ruční péči, hodiny na kolenou a ohnutá záda. My ale věříme, že výsledek bude stát za to. V úzkém sponu pěstujeme Pálavu, Ryzlink rýnský a Sauvignon.


text: Rickshaw Kuchyně Dálného Východu Naše restaurace Rickshaw, jež vyhrála mnohá ocenění, nabízí v intimním, orientálním prostředí celou škálu pokrmů z Dálného Východu, od thajské, čínské, indonéské, filipínské či malajské kuchyně po singapurská jídla. Rickshaw je známá svou autenticitou a profesionálními službami dle individuálních přání. Zveme Vás na ochutnávku kulinářských specialit z celého světa. JAPANESE SPECIAL MENU JAPONSKÉ MENU May & June Květen & červen Amuse bouche Wakame Authentic soup with sea food and sea weed Autentická polévka s mořskými plody a řasami Udon Stir fried japanese Udon noodels with chicken breast , vegetables, herbs and house spice blend Smažené japonské Udon nudle s kuřecím masem, zeleninou, kořením a bylinkami Ohagi Sweet rice balls accompanied with passion fruit ice cream Dezert ze sladké rýže podávaný se zmrzlinou z marakuji Zde je k nahlédnutí naše menu. Otvírací doba: Úterý až sobota 18:00 – 23:00. Pro rezervace nám piště na email@example.com nebo volejte +420 261 191 103


Translation of "Pärlor" by Kent from Švédština to Angličtina LyricsTranslate.com → Švédština, Angličtina → Kent → Pärlor Pearls Umělec: Kent Album: Vapen & Ammunition Song: Pärlor Submitted by cloverine on Po, 23/05/2011 - 22:04 Translations: Angličtina #1, #2, Němčina, Španělština Švédština Versions: #1#2#3 Stories for children like you I am your friend and we learn from each other Give them the finger and warm my hand (in a freezing IKEA-land) You are my friend and we learn from each other (only one of the reasons, one of the reasons, one of the reasons, one of the reasons) So turn my world again The radio's playing our song Stockholm is deserted and the world is holding its breath (what colour is the soul) Turn my world again For everything we once dreamt of Everything you do turn to pearls [of sweat] on my forehead (what colour is the soul, honey) (we can see the light at the end of the tunnel) Give us a chance, we'll learn from each other Stories for children who already grew up (The TV makes noise in the background) [also sounds like "souls" -> only one of the souls] I just wanted to correct some minor things. http://lyricstranslate.com/en/paerlor-pearls.html Švédština → Angličtina - haloroundmyhead5Švédština → Angličtina - Columbus0Švédština → Němčina - Hagbard0Švédština → Španělština - blacklune0 UživatelPosted ago pinkkangaroo1 rok 22 týdny4 Komentáře Role: Novice 1 translation Contribution: thanked 6 times Languages: native Finština, Švédština, fluent Němčina, Angličtina, studied Ruština, Španělština Help to TranslateNovéMost WantedEster Kočičková a Lubomír Nohavica - Až nám slezou nehtyČeština → FrancouzštinaSezen Aksu - Beni unutmaTurečtina → ČeštinaEster Kočičková a Lubomír Nohavica - Lautr mocČeština → FrancouzštinaVíce žádostíVolkan Konak - Ayletme Beni Turečtina → AngličtinaNicki Minaj - Grinding Getting MoneyAngličtina → ArabštinaChristmas Carols - Joy to the worldAngličtina → FilipínštinaBarbatuques - BaianáPortugalština → AngličtinaJon Secada - Otro Día Más Sin VerteŠpanělština → TurečtinaWorship Songs - Awesome GodAngličtina → Haitian CreoleZülfü Livaneli - Sevda değilTurečtina → RuštinaEwa Farna - Bez łezPolština → PerštinaBig Bang - bad boyKorejština → RuštinaJoe Pace - And We Are GladAngličtina → ItalštinaVíce žádostí PŘEKLADYKent textPřekladyArtistsJazykyRequests+ Přidat nový překlad+ Žádost o překladSPOLEČNOSTFórumČlánkyVideaČlenovéNová témataLyricstranslate.comKontaktujte násFAQOchrana osobních údajůHelp us improve web siteUžitečné zdroje View this page in: Български Browse translations by artists: _#ABCDEFGHIJKLMNOPQRSTUVWXYZVše Kent "Pärlor" song lyrics translated to English © 2008-2013 LyricsTranslate.com