doplňkové krmivo pro koťata


Takovou třídu provozuje například Mateřská škola Alberta Kučery. „Zájem je stálý, třída se vždycky naplní. O děti se starají dvě učitelky a dvě chůvy a denní režim je uzpůsobený jejich věku. Dvouleté děti nevydrží dlouho při nějaké činnosti. Mají během dne více klidových aktivit,“ popsala zástupkyně ředitele MŠ Alberta Kučery Marie Skybíková.


source: wikipedia

text: Gastronomie v překladu znamená věda o žaludku. V širším pojetí je to nauka o vztahu kultury a potravy s dopadem na pohodu a zdraví organismu. V užším pojetí jde o kuchařské nebo kulinářské umění (fr. l'art culinaire), které v sobě snoubí dokonalé dovednosti přípravy pokrmů s úctou k surovinám a s vědomím vlivu stravy na lidské zdraví. V širším smyslu - nikoli navíc - nejde jen o umění přípravy jídel (vaření), nýbrž i o jejich konzumaci v určitém kulturním prostředí. Je to v podstatě (v užším pojetí) součást sektoru služeb. Umění kuchařské se dá považovat za užité umění. Gastronomovým cílem je učinit z přípravy a konzumace jídla akt kultivovaný a povýšit tím pojídajícího člověka na ušlechtilou bytost, pozvednout jej z úrovně animálního stroje na zažívání. Cílem kuchařského umění konkrétně je připravit pokrm tak, aby zasytil na prvním místě ducha konzumentů. Proto základní složky kuchařského řemesla jsou: kultivace chuti pokrmu kultivace vzhledu pokrmu kultivace vůně pokrmu kultivace prostředí, v němž je pokrm podáván kultivace ideového podtextu pokrmu (například cizokrajné pojmenování snižuje averzi) Gastronomické organizace Česko Český Gastronomický Institut Asociace hotelů a restaurací České republiky Asociace kuchařů a cukrářů České republiky Asociace sommelierů ČR Česká barmanská asociace Český gastronomický nadační fond HO.RE.KA ČR - Sdružením podnikatelů v pohostinství a cestovním ruchu Muzeum gastronomie Praha Pražský kulinářský institut Slovensko Slovenský zväz kuchárov a cukrárov Asociácia somelierov Slovenskej republiky Slovak coffee associacion Slovenská barmanská asociácia (SkBA) Zväz hotelov a reštaurácií Slovenskej republiky (ZHR) Zahraničí SCAE - Speciality coffee assn. of Europe Reference Související články Zážitková gastronomie Vaření Koření Externí odkazy Gastronomické pojmy - gastroslovnik.cz Gastronomie - hostovka.cz Muzeum gastronomie www.barcik-cuisine.estranky.cz


source: CulturaX

text: Stanislava Guryčová, Autor Rock for česnek Rock for česnek A takový je letošní plakát!! Published 9.6.2015 | By Stanislava Guryčová Tak jak slibujeme tohle je letošní plakát Rock for Česnek a aby jste se měli na co těšit, zítra vám přineseme slibovanou soutěž. Zatím se mějte;-) THE SUTERÉN Published 29.5.2015 | By Stanislava Guryčová Přátelé, představujeme Vám předposlední kapelu – THE SUTERÉN. Kapela The Suterén se letos dožívá 25 let od svého vzniku. V posledních 20 letech však spíše odpočívala, neboť se členové nemohli dohodnout na změně jejího názvu. Teprve od roku 2013 se kapela opět vrátila do zkušebny, a pokud se jí chce, tak občas i na pódia, a to pod stejným názvem, pod jakým vznikla. The Suterén hraje hlasitý, důrazný, poetický styl, který členové pro zjednodušení nazývají punkrockem, aniž by tušili, co to přesně znamená. Na Rock for česnek zahrají průřez ze své tvorby o lásce, zoufalství a různých prapodivných potěšeních, od starých válů až po zcela nové kompozice. Níže ukázka poslechtěte sami;-) A jaké že bude to občerstvení? Published 24.5.2015 | By Stanislava Guryčová občerstvení v podobě pitiva jsme si pro Vás připravili nejaké to točené pivečko Uherský Brod 11-ti stupňové, dále Vám s radostí načepujeme i Kofolu originál a můžete to potuplovat nejakou zásmaškou v podobě vodky, rumu, borovičky, zelené či fernetu atp. Pro ty slabší bude i puškin nebo nealko:) Z jídel pro Vás náš kuchař navaří domácí česnečku, osmaží topínku nebo si můžete pochutnat na klobásce přímo z grilu. Kdo neholduje žádným těmto pochutinám doporučím už jenom snad brambůrky (ale jak jinak než česnekové).


source: fineweb

text: Podmínky účasti na zájezdech Cestovní kancelář Čedok je prodejcem zájezdů na Kanárské ostrovy publikovaných v tomto katalogu a ceníku. Jejich pořadatelem je cestovní kancelář CANARIA TRAVEL, spol. s r.o. Podmínky účasti na zájezdech a vzájemná práva a povinnosti vznikající mezi klientem a cestovní kanceláří stanoví Všeobecné smluvní podmínky cestovní kanceláře CANARIA TRAVEL, spol. s r.o., jejichž nedílnou součástí jsou „Důležité rady a informace“. Oba dokumenty Vám předloží prodejce před zakoupením zájezdu. Ceny služeb Ceny zájezdů jsou konečné a zahrnují všechny povinné příplatky. Tyto ceny nezahrnují fakultativní služby. Všechny ceny uvedené v tomto ceníku jsou v Kč za jednu osobu. Žádáte-li vícetýdenní pobyt, sdělí Vám cenu Vašeho zájezdu prodejce. Ceny uvedené v tomto ceníku jsou platné pouze pro toto vydání. Čedok si vyhrazuje právo na změnu cen. Vydání nového ceníku nahrazuje ceník předchozí. Ceny publikované v tomto vydání ceníku platí od 1. 10. 2011. Dětská cena Platí jen při společném ubytování se 2 dospělými osobami. Děti do 2 let - platí pouze letištní taxu z ostrovů do ČR ve výši 200 Kč. Děti za zvýhodněnou cenu 1500 Kč- není-li uvedeno jinak, jedná se vždy jen o první dítě za tuto zvýhodněnou cenu. Počet míst v letadle pro děti za zvýhodněnou cenu 1500 Kč je omezen. V případě, že bude kapacita již obsazena, bude Vám nabídnut náhradní termín nebo možnost dokoupit si letenku pro dítě do 12 let (není-li uvedeno jinak) za 7500 Kč. Příplatky (není-li uvedeno jinak) k dětské ceně jsou 50 % z ceny pro dospělou osobu. Letecká doprava Všechny zájezdy uvedené v katalogu Kanárské ostrovy jsou letecké. Z důvodů nepříznivých povětrnostních podmínek, z provozních nebo technických důvodů si letecká společnost vyhrazuje právo na změnu typu letadla, trasy včetně mezipřistání a termínu či času odletu. Za případné škody, které by mohly vzniknout v návaznosti na tyto změny nenese cestovní kancelář žádnou odpovědnost. První a poslední den zájezdu je určen k přepravě, nepočítá se tedy jako den pobytový. Business class Příplatek za BUSINESS CLASS je pro dospělou osobu i dítě (2 – 12 let) 5990,- Kč. Příplatek zahrnuje: - sedadla v přední části letadla - přednostní odbavení na letišti v Praze - na letišti v Praze stačí být hodinu před odletem - salonek s občerstvením na letišti v Praze - volná konzumace alkoholických i nealkoholických nápojů a bohatší občerstvení s možností výběru na palubě letadla Pronájem aut Na všech Kanárských ostrovech Vám nabízíme možnost pronájmu auta. Cena od 4100 Kč za 6 dnů. Minimální věk řidiče je 23 let s praxí minimálně 3 roky. Možnost přistavení auta přímo na letiště nebo k hotelu. Podrobnou nabídku pro různé typy aut a různé počty dnů předloží prodejce na vyžádání. Parkování aut na letišti v Praze Účastníkům zájezdů na Kanárské ostrovy nabízíme komfortní nebo ekonomické parkování v blízkosti letiště Praha-Ruzyně za zvýhodněnou cenu. Výše ceny závisí na délce parkování. Parkování je k dispozici po dobu zájezdu. Nabídka platí do vyčerpání kapacity parkovacích míst vyčleněných pro tuto akci. Bližší informace podají prodejci zájezdů. Pojištění Ve všech zájezdech je zahrnuto základní pojištění. Prodejci Vás seznámí s různými druhy připojištění, které Vám doporučujeme uzavřít.


Naviti Resort je plážový resort hotel se nachází v 15 ha svěží tropické zahrady. Zlaté písečné pláže a kokosové palmy obklopují město.


Mezinárodní směrové číslo státu Benin Telefonní předvolby státu Benin Při volání do Benin použijte mezinárodní směrové číslo +229 následující národním telefonním číslem které chcete volat. Benin se nachází v Afrika a používá Franc. Má zhruba 10 598 482 obyvatel, 156 700 pevných linek a 8 408 000 uživatelů mobilních telefonnů. +229 Telefonní předvolba Telefonní předvolba státu +229 naznačuje, že telefonní číslo které chcete volat je Benin v Afrika. Dříve než vytočíte Benin měli byste vědět, že mluví French (official), Fon and Yoruba (most common vernaculars in south), tribal languages (at least six major ones in north). Přesnou polohu kde se nachází volaný stát můžete vidět na mapách níže. Předvolby měst státu Benin Tabulka níže Vám pomůže zjistit z jakého města státu Benin jste zmeškali příchozí hovor. Směrové číslo města je předvolba která se vkládá před lokální telefonní číslo a indikuje, které město hodláte volat. Pamatujte, že telefonní čísla mobilních telefonů často nepoužívají městské telefonní předvolby a tudíž se nedá zjistit z jakého pocházejí města. © 2022 CountryCodePlanet.com by wh - Všechna práva vyhrazena - Nahráno za 0.0217s. Consent


Dámské kalhotky FARA - WOLBAR - M - BÍLÁ Klasické dámské kalhotky, které jsou střižené laserem. Kalhotky při nošení netlačí a nerýsují se pod oblečením. Zadní díl je ozdobený efektní krajkou. Složení: 83 % mikrovlákno (polyamid), 17 % elastan. Rozměry: S, M, L, XL. Barvy: bílá, černá, béžová... zistiť viac>> Erotický župan Daralis - S M - bílá Lehoučký župánek Daralis LivCo - je z jemného a pružného tylu (průsvitný) s puntíkatým vzorem - rukávek zdobený krajkou - délka pod zadeček - baleno v dárkové krabičce.. zistiť viac>> Dámská podprsenka 1399 - 80 B - zlatá Dámská podprsenka 1399 Ava - zlatá barva, se vzorem - vyztužené košíčky - neodnímatelná lesklá ramínka, zdobená mašličkou - klasický střih - lem košíčků zdobený síťovanou látkou s výšivkou - mezi košíčky roztomilá mašlička.. zistiť viac>> Klasické kalhotky Donella 31430 WZ.52 A 2 - L - mix barev Vzorované dámské kalhotky s klasickým střihem.Kalhotky jsou balené ve fóliovém sáčku po dvou kusech v různých barevných sestavách.Dostupné barvy: světle modrá - šedá, světle modrá - mocca, růžová - šedá, džínová - růžová, džínová - mocca.Složení: 95 % bavlna, 5 %.. zistiť viac>> Pánské pyžamo 124 87 Display 2 - M - červená Moderní a pohodlné pyžamo pro muže 124/87 Display 2 Cornette - je vyrobené ze 100% bavlny, která poskytuje příjemný komfort - materiál má německou certifikaci Oëko-Tex Standard 100 - triko má dlouhý rukáv, kulatý výstřih a na přední straně módní potisk - dlouhé kostkovan.. zistiť viac>>


Je TPP pro Novu Prima? | RadioTV NavigaceNavigace Homepage > Televize > Digital Obecné > Je TPP pro Novu Prima? Je TPP pro Novu Prima? Digital Obecné 29. 8. 2006 Minulý pátek dopoledne neschválila Rada ČTÚ produkt svého vlastního Úřadu zvaný „Technický plán přechodu ...“ (TPP), a to hlavně pod tlakem argumentace TV Nova a Prima TV na čtvrtečním workshopu konaném na dané téma v sídle ČTÚ po před tím dané lhůtě k připomínkám dotčených osob (včetně nejširší veřejnosti) svou délkou 15 dnů nesporně způsobilé na zápis i do Guinessovy knihy rekordů.Rada ČTÚ udložila svému úřadu dopracovat TPP zhruba do konce roku. Tím však odložený problém TV Nova a Prima TV (zejména s tzv. „bonusovou“ licencí) nekončí. Naopak – paradoxně tu přibývá jeden (“bonusový“) právní problém navíc: Podle příslušných přechodných ustanovení tzv. digitální novely tzv. vysílacího zákona (č. 231/2001 Sb.) si shora jmenované televize mohou požádat o tu tzv. „bonusovou“ licenci v zákonné lhůtě, která (podle odpovídajícího počítání času) končí v úterý 29. srpna. Takže obě tyto televize mohou svou žádost doručit v uvedený den do konce pracovní doby podatelně Úřadu RRTV a nebo podat k přepravě (např. poštovní) do 23:59 uvedeného dne. Pak toto jejich přechodné tzv. „bonusové“ právo ze zákona skončí. Ve zmíněné žádosti musí však splnit jednu ze dvou (citovanou novelou stanovených) zákonných podmínek, spočívající v jejich prohlášení, že souhlasí s TPP. Tedy právě s tím TPP, jehož návrh nebyl pár dní před posledním dnem zákonné lhůty schválen a doba k jeho přípravě byla (Úřadem – nikoli zákonem) prodloužena o několik měsíců cca. do konce tohoto roku. Lhůta k podání žádosti (včetně oné povinnosti souhlasu s TPP) dotčeným televizím však už ale prodloužena nebyla. To by totiž předpokládalo např. změnu zákona v dotčeném ustanovení a to tak rychle (ani nyní, kdy Sněmovna standardně nepracuje, ani jinak) bohužel zatím nelze. Nicméně z právního hlediska dochází k paradoxu: Když do konce zákonné lhůty (tj. uplynutím úterka 29. srpna 2006) jmenované televize žádost o “bonusovou“ licenci nepodají, tak jim tento jejich nárok na tuto licenci uplynutím této lhůty prekluduje (tj. nenávratně skončí). A pokud svou žádost v zákonné lhůtě podají a v jejím rámci ve smyslu uvedené zákonné podmínky by vyslovily souhlas s TPP, pak by vystavily cosi jako nekrytý “bianco“ šek, protože by souhlasily s něčím, co jim předem není známo. A to by mohlo vykazovat například znaky neurčitosti takového právního úkonu, což by zase mohlo mít za následek možnost eventuálního zpochybnění takovéhoto jejich právního úkonu z hlediska jeho určitosti s případným následkem jeho neplatnosti. To by však nemohlo být přičítáno k tíži těchto subjektů, činících takovýto úkon za dané situace (pokud chtějí zákonnou lhůtu v dobré víře dodržet a žádost podat), neboť v dané tísni jinou možnost nemají. Vlastně jednu možnost mají. A to opět v dobré víře zákonnou lhůtu nedodržet a tím neučinit předem (ne vlastní vinou) zjevně podstaně problémový právní úkon, a tím zároveň přijít (opět ne vlastní vinou) o své zákonné „bonusové“ právo... Inu právo vůbec není suchá šedá teorie. Právo je někdy v praxi velmi zajímavá věc, žijící si často svým vlastním nevyzpytatelným životem. A nemusí být ani „bonusové“. Autor článku: redakce Chci dostávat obchodní sděleníOvěření lidskosti: * × sedm = šedesát tři


text: Od prvního okamžiku svého života jsme odkázáni na lidi, kteří z nás chtějí něco udělat. Měli bychom být hodnými dětmi, poslušnými školáky, pilnými manželi, vzornými občany, nekritickými zákazníky a důvěřivými hlupáky, kterými lze podle libosti manipulovat. Pokud takovými být nechceme, musíme proti tomu něco podniknout. Musíme sami sebe vychovat k osobní svobodě a ke schopnosti prožívat soukromé štěstí. Knížka je provokativní výzvou k pokusu o vědomý plánovitý život s co nejvyšší mírou osobní svobody. Obsahuje strategii, taktiku a techniku ke zvládnutí této proměny. Hodnocení kupujících Vyjádřete se i Vy. Ohodnoťte nebo napište recenzi k tomuto titulu.


Porovnání ceny levné blackstone nl65 boty - srovnání cen online Hlavní stránka» Vyhledávání: "blackstone nl65 boty" blackstone nl65 boty Srovnání cen blackstone nl65 boty - vyberte nejlepší ceny zboží z prověřených eshopů online. blackstone nl65 boty - slevy, akce a výprodej značkového zboží.


1. 10. 2008 Poznej, kdo jsi - povídka Testy nejsou zadarmo, ale ani nejsou příliš drahé. Každopádně se svým příjmem na to rozhodně neměl. Příjem je nadnesené slovo pro státní podporu ve formě obyvatelné krabice a pravidelného přísunu umělé sóji třikrát denně. Peníze neměl prakticky žádné, jen občas, když něco vyžebral nebo ukradnul. Věděl ale, že má na víc. Bavilo ho vymýšlení povídek z minulosti i budoucnosti, ale byl také manuálně zručný a uživil by se jako zametač nebo skladník. A také byl přes svůj zdravotní stav velice silný, mohl by tahat těžké bedny se zbožím. Bral by cokoli, i venčení prasat, hlavně, aby se dostal pryč z krabice. Test „Poznej, kdo jsi“ je světově považovaný za nejpřesnější a nejdokonalejší, ale také nejdražší. Na absolventy testu se dívalo vždycky, jako na vyvolené a měli největší šanci na skvělou práci a bonusy. Proto, i když včera hodně pil, věděl, že tohle je jeho jediná šance. V duchu si snažil přehrávat události včerejšího večera, ale nedařilo se, vše bylo rozmazané až černé. Nevěděl, kde přesně byl, kdo tam byl a jak získal pozvánku na test se svým jménem. Seděl v čekárně se zamyšleným pohledem. Bylo sedm hodin ráno. „Marcus Pierce?“ Ženský hlas zazněl s otevřením dveří, kde stála sympatická bruneta s krásnou siluetou. Marcus se na vteřinu zamiloval. Chvíli na ni hleděl a pak reagoval. „To jsem já“, vymrštil se ze sedačky, „Dobrý den!“ Podával jí ruku a snažil se usmívat co nejvíc příjemně. Bruneta však podání ruky neopětovala. „Nezlobte se, ale podle našich medicínských záznamů máte žloutenku“ Vrtalo mu hlavou, odkud vzali jeho záznamy, protože u doktora byl naposledy před třiceti lety, když mu bylo šest. „Křesla v čekárně jsou vybaveny základními senzory, které během vašeho sezení a čekání zanalyzují váš zdravotní stav. Ten je důležitý kvůli testu, nemocné pacienty k testu nesmíme připustit“. Marcus si povzdechl. Jeho tělo bylo prošpikované drobnými neduhy i vážnými nemocemi. Vidina testu a světlé budoucnosti se začala rozplývat. Bruneta zpozorovala zklamání v jeho tváři, ukápla mu slza, což si on sám nevšiml. „Ale nebojte. I když jste hodně nemocný, máte v pořádku srdce a žaludek, což je pro test důležité. Pokud vše dobře dopadne, ihned po testu budete mít nárok na ošetření a nemocnici“. Podívala se mu do očí. „Jsem přesvědčena, že všechno dobře dopadne“, usmála se mile. V Marcusovi se rozlilo štěstí. Vidina téměř zaručeného úspěchu a pohled do usměvavé tváře krásné ženy jej naplnila radostí. „Silvie Carry, mimochodem, dobrý den, ráda vás poznávám, jsem asistentka určená pro váš test“. „Neznáme se odněkud?“ zapřemýšlel nahlas, protože to jméno mu bylo povědomé, vlastně se mu začala zdát povědomá i její tvář. „Neřekla bych, ale asi jste mne viděl v holovizi nebo v reklamních snech“. To by všechno vysvětlovalo, Marcus se před časem účastnil placeného pokusu na injekci reklam do snů. Byl to příšerný zážitek. V některých oblastech světa se to stalo standardním způsobem reklamy. Člověk má sen, v něm uvidí reklamu a dostane zaplaceno. Vydělané peníze ovšem skoro okamžitě utratí za produkt, který viděl ve snu. Koloběh peněz je zachován, ale chudoba nezmizí. Marcus byl jedním z dobrovolníků, který si mohl přivydělat na testování tohoto systému v Evropě. Využil toho, pár dní si žil jako pán, ale když peníze propil, vrátil se do krabice. Odmítl vzít injekci reklamy do snů jako hlavní pracovní úvazek. Ani jako poloviční. Vstoupili do pěkné, moderní kanceláře a uvelebil se v křesle. Silvie seděla naproti přes stůl a 1000 dívala se do holografického monitoru počítače. Po chvilce mlčení se obrátila na Marcuse a zeptala se ho: „Jak jste se vlastně dostal k pozvánce? Podle záznamů nemáte žádné peníze a lidi vašeho typu, s odpuštěním, tady moc často nevídáme“. „Ani nevím“, pokusil se zažertovat, „Ráno se probudím a mám ji v ruce“. Silvie se proti jeho očekávání ani trochu neusmála. „Je všechno v pořádku? Na pozvánce je přece moje jméno“. „Ano, je všechno v naprostém pořádku“ přikývla. Začala opět něco vkládat do počítače. Marcusovi ticho vadilo. „V čem vlastně spočívá test?“ „Zrovna jsem o tom chtěla začít hovořit“. Napila se ze sklenice vody a sama nalila Marcusovi. Čistou vodu nepil léta a tak si pochutnával. „Test osobnosti Poznej, kdo jsi, je založen na sledování vašich reakcí při různých, simulovaných situacích. Projdete sérii událostí s různou atmosférou, budete vystaven zcela běžným problémům, které se vám mohou přihodit v životě i v budoucí práci. Pozdější testy ale na vás budou klást větší nároky. Předkládané situace otestují vaši schopnost odolávat stresu, vaši loajalitu, vaše schopnosti...“ „Počkejte“, přerušil ji, „To jako budu v nějaké továrně dávat první pomoc šéfovi nebo co?“ „Nechte mne domluvit prosím“, vůbec se neusmívala. „Vy osobně nebudete muset dělat nic. Jen budete sledovat jakési divadlo, představení, ale zároveň budete uvnitř. Nebudete moci fyzicky nic ovlivňovat, jen sledovat události. Budete uprostřed holografického pole a chovat se přirozeně. My budeme měřit vaše reakce na veškeré podněty, všechno, od tepu srdce, zužování zorniček, povrchové napětí kůže, mozková aktivita, čtení myšlenek – zkrátka opravdu všechno. Každý test bude unikátní a na základě reakcí z jednoho testu se ten následující patřičně upraví, aby vám co nejvíce vyhovoval. Poslední test bude nejnáročnější, ale zároveň bude dokonale přizpůsobený tak, abyste jej mohl co nejsnáze projít. V tom výsledku budeme na konci tedy přesně vědět, kdo jste a na co se přesně hodíte a s tímto výstupem automaticky získáte práci“. To se Marcusovi začalo líbit. „Jak ten test probíhá, jak dlouho asi trvá“, vyptával se nedočkavě. Silvie se lehce usmála. „Testy komplikovaných osobností s aspirací na odborné činnosti mohou trvat i desítky hodin, jejich profilace je velice důležitá. Běžní lidé ale v testu nestráví více, než dvě hodiny, mnohdy i méně“. Napila se ze sklenice a pokračovala. „Vy pane Pierci, vstoupíte do testovací místnosti, kde se bude promítat holografické... holografické divadlo, simulace. Budete stát uprostřed, rozhlížet se...“ „To ani nedostanu židli?“ udělal další neúspěšný pokus o vtip. Silvie se snažila tvářit profesionálně, ale všimnul jsi náznaku výrazu, který říkal „Mlč, na otázky bude dost času potom“. „Jak jsem řekla – budete jenom stát a rozhlížet se okolo sebe. Můžete se omezeně pohybovat v prostoru tak, abyste dobře viděl na to, co vás v simulaci zaujme. Stůjte nohama pouze na kovové podlaze, její hranice bezpečně poznáte. Je to součást testu. Chovejte se přirozeně. Pokud například někdo něco schová pod postel, můžete k posteli jít a podívat se pod ní – pokud budete mít chuť to udělat a pokud bude možné se k posteli přiblížit. Musíte mít ale na paměti, že jde o hologram, jakýkoliv váš dotek by hologram mohl přetížit a vypnout. Tím by se zcela simulace zrušila!“ Na poslední slova dala až nepřirozený důraz. Marcusovi to bylo divné, copak si myslí, že je debil? Každé malé dítě ví, že hologram b6b y nesmí přijít do kontaktu s reálnou hmotou. Ne snad, že by to něco doopravdy zničilo, jen by se na chvíli vypnul kvůli přetížení kapacitátoru. Po několika sekundách naběhne zpátky. To ví přece každý – na hologramy se nesahá. „Vyjma podlahy bude všechno, co uvidíte, generované hologramem, dávejte si na to pozor. Zrušení simulace by znamenalo zamítnutí testu a museli bychom se s vámi rozloučit, a to bych nerada, pane Pierci“. Marcus poknul. Tak proto na tom tolik lpí, test bude anulován a bude zpátky v krabici. Přísahal si sám sobě, že si dá obzvlášť pozor, aby se ničeho nedotknul. Že bude raději přece jenom stát. „Co když nějaký hologram poletí vzduchem a dotkne se mne bez mého přičinění?“ „Nebojte se. Pohyblivé hologramy v simulaci samozřejmě jsou, ale budou automaticky generovány v takové pozici, aby se vám vyhnuly. Je prakticky vyloučeno, že by se simulace dotkla vás. Problémem jsou pouze stacionární předměty, na ty si dejte pozor. Je mou povinností na vás apelovat a upozornit vás na tento fakt, věřím, že se nic nestane. Když nad tím přemýšlím, nikdy se to tady nestalo, tak proč by se to mělo stát nyní?“. To Marcuse uklidnilo. Pauzu ticha využili oba k dopití sklenice vody. „Kdy mohu začít s testem?“ „Prakticky okamžitě, pane Pierci“ usmála se upřímně Silvie. Marcus se podíval na nástěnné hodiny. Ukazovaly čas sedm hodin a dvacet minut. Datum – druhého října 2095. Za dvě hodiny bude po testu a odstěhuje se z krabice. „Ještě tady máme formality. Musím vás poprosit o podpis, kterým odsouhlasíte podmínky testu, se kterými jsem vás právě seznámila“. Marcus prolétl očima smlouvu na elektronickém papíře, ale ve skutečnosti jí nevěnoval pozornost. Jeho natěšení bylo maximální. Zkontroloval datum – druhého října, v pořádku, podepsal a vrátil elektronický papír zpátky Silvii. Ta papír pečlivě přeložila a schovala do malého trezoru. Následně se zvedla a pokynula Marcusovi, aby ji následoval. Z kanceláře vešli do chodby s prosklenou stěnou. Marcus si všiml, že skrz sklo vidí do čekárny, která byla stále prázdná. „Dneska tady nemáte moc lidí, že?“ „Na dnešní den máme objednáno celkem osm lidí, ale všichni chodí později než vy“, odpověděla mu. Po chvíli kličkování chodbami, kde se rozléhalo jen klapání vysokých podpatků Silvie, došli k velkým, dvoukřídlým dveřím. Marcus si po celou cestu nenápadně prohlížel výtvor štědré přírody, sledoval její zadek i nohy. V duchu se pousmál myšlence, že by jako zaměstnaný mohl požádat Silvii o registraci partnerství – nebo že by jí alespoň sáh 1000 l na prsa. Teď ale stál před dveřmi, za kterými začínal test. „Můžu se vás na něco zeptat ještě, slečno Carry?“ otočil se na Silvii a ta přikývnutím souhlasila. „Je možné mi dát nějakou radu? Nikdy jsem v takovéto simulaci nebyl, určitě jsou nějaké základní poučky nebo varování, které byste mi mohla dát, ne?“ Silvie se mu dívala do očí a chvilku přemýšlela. „Za těmito dveřmi, pane Pierci, bude neexistující vymyšlený svět. Kdo jste, to nevíte ani vy sám, tím méně já, takže vám nemůžu při nejlepší dobré vůli dát žádnou radu. Simulace je interaktivní a bude se přizpůsobovat vaším reakcím, nikdo dopředu neví, co se za těmito dveřmi virtuálně odehraje. Ale budete určitě spíše překvapený. Nebojte se být překvapený, vaše přirozenost je to, co vám pomůže se dostat výše. Naše měření spolehlivě poznají, že se do něčeho nutíte a to bude negativně ovlivňovat výsledky testu. Uvědomte si, že všechno, co se stane za těmito dveřmi, není reálné, takže dejte volnou ruku vaším emocím, jedině tak můžete docílit perfektního výsledku. Nesnažte se to vnímat, jako opravdový test“. Marcus ji pečlivě poslouchal. „A mimochodem“, dodala až téměř s žertovným tónem, „Nelekněte se, pokud v simulaci potkáte sám sebe – bude to jenom simulace. Možná se vám uvnitř vyplní vaše sny, systém umí číst myšlenky. Ale hlavně na nic nesahejte!“ Marcusovi přišla tato myšlenka zábavná a polohlasem se zasmál. Jeho sny se totiž už začaly plnit. „Test začne asi za osm minut. Vstupte prosím do místnosti a počkejte“. Otevřela dveře. Místnost byla zcela temná, bez jediného zdroje světla, jen z chodby úzký paprsek naznačil, že je testovací místnost o rozměru asi pět krát pět metrů. Marcus zhluboka vydýchl, pohledem se rozloučil se Silvií a vstoupil dovnitř, asi do středu místnosti. Silvie mu zamávala, zavřela dveře a byla tma a ticho. To Marcus neměl rád, ale vyčkával. Po chvíli se v místnosti začalo zjevovat světlo. Pečlivě pozoroval, jak se okolo něj vykresluje jakási povědomá krajina. Po chvíli stál uprostřed louky a jenom fakt, že okolo něj byla kovová podlaha zkušebny, napovídal, že nejde o realitu. Holografická sugesce byla neuvěřitelně přesvědčivá. Viděl v dálce stromy, malý lesík, zlátnoucí obilí. Připadal si, že se přesunul o třicet let dozadu, kdy ještě takováto místa na Zemi existovala, ještě před třetí světovou válkou. Na louce se proháněli motýli, slyšel milostnou hudbu cvrčků a bzučení much. Také vůně byla nasládlá, téměř měl chuť si lehnout a dívat se na slunce, které žhnulo, ale zároveň nebylo nesnesitelné vedro. Idylická vize. S přivřenými víčky sledoval tu nádheru kolem sebe. Netrvalo dlouho a na scéně se objevil malý chlapec. Marcus si jej prohlížel, když probíhal okolo. Skotačil, dělal kotrmelce a smál se. Marcus ho neznal, ale představoval si, že je tím chlapcem, který si může užívat dětství a nemusí bydlet v plechové krabici. Tato vize trvala skoro nekonečně dlouho, Marcus ztratil pojem o čase. Krajina okolo něj se začala zrychleně měnit. To ho probralo ze slastného rozjímání a během chvíle se ocitl v ulici velkoměsta. Těžký, smogem znečištěný vzduch, všude okolo byla auta a spatřil také první prototypy vznášedel. Stánkaři prodávali nezdravé pochoutky, žebráci klečeli u svých klobouků, bussinesmani vystupovali z taxíků a moderně oblečené ženy kypěly elegancí v tomto ruchu. Takže to je minulost, pomyslel jsi. Lidé okolo něj ve spěchu chodili, troubení řidičů jej skoro ohlušovalo. Volně se procházel po prostoru až tam, kam mu to kovová podlaha dovolovala. Nahlédl do odpadkového koše, skoro ze zvyku. Byly tam zbytky cigaret. Hlavou mu proběhlo, že by si j 1000 ich pár mohl vzít, protože tabáku je velmi málo, ale okamžitě si uvědomil, že se nesmí ničeho dotýkat. Troubení automobilů ustalo mávnutím kouzelného proutku. Otočil se a uviděl obraz zkázy. Stal se svědkem začátku třetí světové války. Slunce, které doposud osvětlovalo ulici, bylo přehlušeno bělostnou září. Bez jakéhokoliv zvuku veškeré město okolo něj zmizelo, vysublimovalo. Byl v šoku. Stál těsně od epicentra výbuchu subjaderné bomby, která dokáže ukrojit kus planety a poslat jej pánubohu do oken. Srdce se mu sevřelo. Během minuty záře přestala a viděl jen sežehnutou zemi, po které vítr roznášel popílek. Pohled to byl skličující. Ale na druhou stranu se cítil, jako nějaký Superman, protože i po takovéto zkáze neobiblických rozměrů stál on pevně nohama na zemi bez jediného škrábance. Vize se pomalu začala přetvařovat v jinou. Z ničeho nic stál v malém obchodě. Vlastně stál v krámku u benzínové stanice, kdesi uprostřed pouště. Za kasou stál obtloustlý plešatý chlap v tílku a nechal na sebe foukat ventilátor. Ve dvou velkých regálech byly sušenky, čokoládové tyčinky a další pamlsky, které se ale vlivem vedra téměř rozpouštěly. Pornomagazíny za chlapíkem měly ohmatané obálky, nebylo sice poznat, jakého data jsou, ale určitě si je už někdo mnohokrát prohlížel. Nejspíš přímo ten tlustý chlap. Představa masturbujícího mastodonta na záchodě benzínky nad ohmataným časopisem se Marcusovi ani trochu nelíbila a tak ji zaplašil. Až pak si všimnul rachtajícího zvuku, který dělala velká lednice v zadní části obchůdku. Došel k ní a prohlížel si její obsah. Zkyslé, nazelenalé mléko. Zvuk auta zvenku jej donutil se otočit. U pumpy zaparkoval nějaký neznámý typ auta, otlučený a špinavý. Vystoupil mladý muž ve špinavých montérkách. Chvíli tankoval benzín, následně vstoupil do prodejny. Marcus si jej pečlivě prohlížel. Neznal ho, ani mu nebyl povědomý. Mladý muž pozdravil. „Dobrý den přeji“. „Bude to osmnáct dolarů“, zabručel bez zájmu tlustý chlap za kasou, který nezvedal oči čtení. „Mám jenom dvacku, máte drobné nazpět?“ „Nemám“, zabručel opět chlap a podíval se na mladého muže. Teprve teď se narovnal a Marcus uviděl, že si celou dobu vůbec nečetl, nýbrž prohlížel pornomagazín, který s dlouho trénovaným grifem vložil do regálu za sebou. „Budete si muset vybrat něco za dva dolary“. „Máte pivo?“ „Jo, támhle vzadu, v lednici, hned za mlíkem, doneste mi rovnou také jedno, mladý muži“, pronesl a odkašlal si nejhorším možným způsobem. Marcus pozoroval, že po zmínce o pivu, se plešounovi zlepšila nálada. Mladík přinesl dvě plechovky piva a oba je naráz otevřeli. Marcus přišel blíž a prohlížel si oba pijáky. Drželi v ruce opravdové pivo, ne to umělé, které měl ve zvyku pít on sám. „Víte mladej pane“, začal hovořit chlap tónem, jakoby nedokončili nějakou konverzaci, „Moc lidí sem už s obyčejnejma auťákama nejezdí, takže mi musíte odpustit mou zvědavost – co tady vlastně děláte?“ Mladík upíjel pivo a nevěnoval plešounovi příliš pozornost. „Nejbližší město je přes tři sta mil, nejbližší další benzínka dvě stě. Vy jste si nabral jenom šest galonů nafty, pokud jste měl skoro prázdnou nádrž, usuzuji, že se daleko nedostanete a zůstanete trčet uprostřed pouště“. Mladík se díval ven do pouště, jakoby tlusťocha neslyšel. Marcus neměl rád tyhle chvíle ticha. Chlap ohrnul ret a stáhnul se. „Bude to dvacet dolarů, mladej pane“. Z ničeho nic se na něj mladík podíval a pronesl se zcela vážnou tváří. „Já vlastně jezdím jenom od benzínky k benzínce, zabíjím pumpaře a pak j 1000 e znásilňuji“. Tlustý chlap se hlasitě a dlouze zasmál, smích přešel v astmatický kašel. „Tak to jste mne vopravdu pobavil mladej pane“, řekl, když se vydýchal. Měl zarudlou tvář od překysličení a na rtech pořád úsměv. „Vy se živíte, jako komik?“, ptal se tlusťoch dál. Mladík ale neodpovídal, stále se s kamennou tváří díval pumpaři do obličeje. Po sekundě plešounovi došlo, že mladík nežertuje. Sáhl pod kasu a začal vytahovat brokovnici. Marcus se lekl a ustoupil dva kroky dozadu – to se lekl podruhé, protože hrozilo, že by se dotknul hologramu. To se naštěstí nestalo. Scéna byla chvíli jakoby zpomalená. Tlustý prodavač nafty vytahoval brokovnici, ale mladík byl mnohem rychlejší. Téměř okamžitě mířil prodavači revolverem na hlavu. Stiskl spoušť. Kulka zázrakem neutrhla prodavači celou hlavu, ale jenom kus tváře a ucho. Tlusťoch s řevem padnul na zem, rozbil láhve s tvrdým alkoholem a začal se za pultem plazit co nejrychleji pryč, nechávaje za sebou krvavou stopu. Mladík natáhl kohoutek a vystřelil podruhé. Revolver musel být určený na lov slonů, protože zásah utrhnul prodavači celou ruku i s lopatkou. Krev stříkala všude okolo. Marcus začal křičet hrůzou, dřepnul si a nechtěl se na to dívat. K jeho smůle ležel zkrvavený pumpař velice blízko něj, blízko kovové podlahy, kterou Marcus nemohl opustit, díval se chtě nechtě přímo na něj, jak byl ztuhlý strachem. Mladý muž došel ještě blíž a třetí ranou tlustého a vzlykajícího mastodonta dorazil. Ustřelil mu hlavu, na zemi byla jenom kaše z lebečních kostí, krve a tkáně. Marcusovi se chtělo zvracet. Vize začala pomalu mizet, ale vytřeštěným pohledem ještě zahlédl, že si mladík rozepínal svoje kalhoty. Pevně zavřel oči a doufal, že již nikdy v životě nic podobného neuvidí. Kdo tyhle testy proboha vymyslel? Děsila ho myšlenka toho, co přijde dál. Další test se odehrával v hotelovém pokoji. Pokoj byl pěkný, čistý, i když poměrně malý. To na druhou stranu znamenalo, že se Marcus mohl volně procházet téměř po celém pokoji. Nahlédl otevřenými dveřmi do koupelny, podíval se z okna ven. Zapadalo slunce. Mraky zakrývaly většinu oblohy. Stál na malém balkoně a čichal vítr. Byl příjemný večer. Jeho otřesení začalo pomalu upadat. Začalo mu docházet, že minulý test ho měl zřejmě emočně vybouřit, aby pak měl kontrast s nezvyklým klidem podvečera. Ještě se trochu třásl, ale dařilo se mu zahánět myšlenky na nedávno viděné obrazy. Setrval v této pozici snad půl hodiny, neměl představu o čase. Cinkot klíčů a jejich rachotění v zámku připoutalo jeho pozornost. Z balkonu dobře viděl do hlavního pokoje, takže zůstal na místě a byl zvědavý na toho, kdo přijde. Chichot za dveřmi napovídal, že půjde o muže a ženu. „To je strašné, když jsi opilý, vůbec nemůžeš trefit klíčovou dírku!“ zněla žena. „No hlavně, abych trefil jinou dírku“, zasmál se muž. „Ty sprosťáku, ještě si se mnou nebuď tak jistý, nezapomínej, že jsem vdaná“ chichotala se. „Říkáš to, jako bych já nebyl ženatý“ odvětil. Oba vpadli do dveří najednou se smíchem a padli setrvačností na postel, která byla naštěstí necelý metr od vchodu. Dveře se samy zavřely a milenci se dlouho na posteli líbali. Lahev šampaňského, kterou se sebou nesli, by se byla rozlila, kdyby nebyl jen zbytek na dně. Marcus sledoval scénu pozorně, vstoupil do místnosti a obešel postel, aby se podíval na tváře obou aktérů. Obešel postel, stál u koupelny, dřepnul si a díval se. Byl překvapený. Tou ženou byla Silvie Carry, asistentka jeho testu. Marcus zapomněl na všechno, co se doposud stalo. Usmál se. Systém čte jeho myšlenky a tak se dočkal vizualizace vlastní představy. Sex s 1000 touto pohlednou brunetou. A kdo je teda ten muž, není to konečně Marcus? Ačkoliv mu bylo jasné, že ne každý potká během testu své holografické já, tak trochu se těšil, že by se mohl vidět zvenčí. A kdyby byl navíc v objetí Silvie, bylo by to ještě lepší. Přitom přemýšlení mu bylo jasné, že i tento myšlenkový pochod systém jistě zaznamenal. Nezabýval se tím hlouběji. Jenom si přál, aby ten muž, kterému doposud nebylo vidět do tváře, byl on. Nebyl to Marcus. Bylo mu to vlastně jasné – ať už podle hlasu nebo podle postavy. Muž to zvednutím hlavy potvrdil. Nějaký cizí chlap. Marcus se cítil trochu zklamaný. Ale co, řekl si, takto realistické porno člověk neuvidí každý den, utěšoval se. Přiblížil se k posteli co, nejblíže to šlo, aby se nedotýkal žádné její části. Silvie měla rozpuštěné vlasy, které byly delší, než si myslel na první pohled. A velice krásnou tvář. Muž byl nakonec také pohledný, i podle mužských měřítek, není divu, že s ním Silvie spí. Povzdechl si. Silvie by s Marcusem stejně nikdy nechodila. Netrápil se tím ale dlouho. Rychle obešel postel a dřepnul si na balkon, aby měl co nejlepší výhled. Milenci se každou chvílí zvednou a půjdou se umýt do koupelny, nechtěl jim tam překážet. A také, že ano. Shodili ze sebe svršky a poprvé se tak mohl pokochat spodním prádlem na dokonalém těle Silvie. Prohlížel si každou křivku. Nejraději by byl ve sprše s ní, ale nechtěl riskovat, že by se jí nebo jeho dotknul. Chichotání se pomalu měnilo ve vzdychání. Pára z horké sprchy, kterou omývali svoje těla, se valila z malé koupelničky ven. Snad se tam začali i milovat. Ale to asi ne, protože už lezli ven. Marcus poprvé spatřil Silvii zcela nahou, lesklou od vody. Nádherné tělo, prsa, zadek, tvář, mokré dlouhé vlasy, rty, oči – všechno bylo dokonalé. Nejvíce se pubertálně soustředil na malou kudrlinku v klíně. I ta se mu zdála perfektní. Oba ulehli a mazlili se. Dlouho se líbali a hladili. Marcus se vzrušil, ale zaháněl myšlenku na masturbaci, i když mu to dalo hodně práce. Muž, se kterým se Silvie začala před jeho očima milovat, byl pěkné postavy s dobře postaveným penisem. Bylo to jako opravdu kvalitní erotický snímek. Ne pornografie, tohle byl vkusný akt s neuvěřitelným nábojem. Marcus si představoval, že líže její prsa on. Že je to on, kdo vniká do její svatyně, že je to on, který si ji právě otočil a nabírá si jí zezadu. Silvie vzdychala a vzlykala, muž těžce oddechoval, ale střídal tempo tak, aby vydržel co nejdéle tu rozkoš. Stále si něco šeptali do ucha, to Marcus neslyšel, ani ho to nezajímalo. Byl tak zaujatý vysněným sexem se Silvií, že zcela zapomněl, že jej možná ta reálná Silvie právě teď pozoruje mimo holografický simulátor. Na kalhotech mu jeho značně ztvrdlý penis zanechal značku spermatu, jak byl vzrušený. Nevšiml si toho. Dveře do místnosti se však rozletěly na třísky. Průvan práskl i dveřmi od balkonu, což Marcuse vyděsilo hned dvakrát, protože ho to na balkoně uvěznilo. Nemohl si otevřít holografické dveře. Západ slunce již dávno přešel, ale stále bylo venku dost světla na to, aby mu odlesk na okně znemožnil dobře vidět dovnitř. Napínal oči a uši. Uvnitř pokoje probíhal chaos. Silvie pištěla a řvala, nahý muž s ní. Rozbité vstupní dveře ležely na zemi. Ve dveřích stál další muž, který mířil na milenecký pár pistolí. Křičel na ně. Hotelové okna jsou zvukotěsné, ale přesto Marcus zaslechl něco jako: „Ty svině! Co jsi to udělala ty kurvo!?“ „To není moje chyba ty debilní impotente!“ řvala Silvie. „A čí asi, asi tady toho dementa?!“ křičel muž s pistolí tak, až mu chrčely hlasivky. Marcus zvenku zaslechl sirény policie. Jde to rychle. Nebyl si jistý, co se v pokoji stane, ale podle scén 1000 áře pro žárlivé filmy dojde k hádce, rvačce a možná k vraždě, což se zdálo pravděpodobné. A to nechtěl vidět, takže si dřepnul tak, aby do pokoje neviděl. Nechtěl to vidět. Okno nad jeho hlavou se roztříštilo a těsně nad jeho profilem prolétl ven onen nahý muž. Někdo ho vymrštil z okna neuvěřitelnou silou, kdy ani nezavadil o zábradlí a jako hozená papírová vlaštovka ladným obloukem přešel z letu do pádu. Marcus si nevšiml, jestli byl muž postřelený nebo od krve, ale nejspíš ne, protože neslyšel výstřel. Marcus nevydržel zvědavostí a podíval se skrz rozbité okno. Na posteli klečela uřvaná Silvie, slzy jí tekly proudem a už vůbec nebyla tak hezká. Byla zničená, schoulená do klubíčka, měla škytavku. „Co jsi to proboha udělal, Marcusi?“, zeptala se muže. Teprve nyní se Marcus podíval na neznámého muže. Měl kabát a klobouk, v ruce pistoli. Byl udýchán a podrápán od bitky s nahým mužem, který touto dobou dopadl na dlažbu před hotelem po letu osmadvaceti patry. Tento muž v kabátě byl Marcus. Reálný Marcus se vyděsil. Úplně zapomněl na to, že je v nějakém holografickém testu, že se ocitá v simulaci. Jeho zaujetí vizí sexu se Silvií jej naladila tak, že se cítil být „tam“, že je opravdovým svědkem opravdové vraždy. Neuvědomoval si, že nevidí počítačem generovaný obraz. Pouze šok mu znemožnil se jakkoliv hýbat a tak ve strnulém podřepu sledoval scénu uvnitř hotelového pokoje. Začal se potit a žaludek se mu sevřel tak, jako nikdy v životě. Za rozbitým oknem se odehrávalo drama. Marcus v kabátě hovořil pomalým hlasem k Silvii. „Udělal jsem to... co udělám i tobě, Silvie“. „Proč Marcusi, proč?“ opakovala Silvie a nepřestávala plakat. „Nesnáším, když mi někdo lže, varoval jsem tě několikrát“. „Ale proč zabít Marcusi? Proč si ho musel zabít?“ Marcus v kabátě mlčel. Stále těžce oddychoval, nevěděl, co odpovědět. „Rozvádíme se Marcusi, ty vole, minulý týden jsme přece podali žádost o rozvod! Sám si věděl, že náš vztah je zničený, vždyť spolu už tři měsíce ani nebydlíme!“ ryčela pláčem. „Za to ty máš kde bydlet koukám, děvko zkurvená!“ rozeřval se na ni Marcus v kabátě. Na schodech za pokojem se ozval dupot těžkých nohou. Policie dorazila na místo. „Pojď Silvie, musíme jít“. „Ale kam ty debile? Kam Marcusi? Vždyť si zabil nevinného člověka! Popraví tě a bude od tebe konečně pokoj!“ hystericky řvala. „Nevinného? Ten kretén sáhl na tebe, odsoudil se sám, čurák! Dělej, jdeme, rychle, hned, vstávej!“ Marcus v kabátě chytil nahou Silvii surově za ruku. „Kam mě to taháš ty imbecile?! Nech mně bejt hajzle!“ Marcus otevřel dveře na balkon. Táhl řvoucí Silvii za sebou, nebral na ní ohledy. Kopala, kousala ho, škrábala, ale Marcus nedbal. Uhodil ji dost silně na to, aby ji na chvíli omráčil. Uchopil ji celou do náručí. Silvie brečela. Marcus v kabátě se odrazil a v mžiku přeskočil zábradlí balkonu se Silvií pořád v náručí. „Ne!!“ vykřikl reálný Marcus. Pořád si nebyl vědomý toho, že je v simulaci. Ve zmatku, který v sobě cítil, se instinktivně natáhl za svým alter egem. Stihl zachytit špici jeho kabátu. Držel ho pevně. Velice pevně. Ohnul se přes zábradlí, ale převážil se. Celé to trvalo ani ne dvě vteřiny. V té první je přikrčený na balkoně, v té druhé už padá. Let vnímalo jeho vědomí zpomaleně. Dvacet osm pater. V dálce viděl rozmazaně vozovku a auta. A ani ne metr pod sebou viděl Silvii. Ta vypadala ve své nahotě, jako anděl. Vlasy jí vlály. Natahoval se po ní. Cítil konečky vlasů. Její bělostné tělo plulo vzduchem, jako by ji nepřitahovala gra 1000 vitace, ale jakoby sama letěla. Marcus začal křičet, chtěl se jí dotknout, zachránit ji. Padali dolů už čtrnáct pater. Držel ji za ruku. Silvie se mu dívala do očí, ale výraz tváře měla klidný. Marcus byl zmatený. Proč se jí pokouší zachránit teď, když jsou oba jistě mrtví? Takový pád nemůže nic přežít. Objímali se. Marcusovo srdce bilo jako o blázen. Zavřel oči, asi začal plakat. Tma. Marcus se s leknutím probral, jako ze špatného snu. Začal křičet. Měl pocit, jakoby strávil pod hladinou vody několik minut a potřeboval se nadechnout. Otevřel oči, ale pořád byla tma. Byl mrtvý? Nepřestával křičet, prudce dýchal a mlátil rukama i nohama okolo sebe. Až teprve úzký pruh světla jej uklidnil. Uvědomil si, že je v simulační místnosti. Byl celý rudý, vydýchával, pomalu a těžce vstával a šel ke světlu. Otevřel dvoukřídlé dveře. Třásl se. Ale uvnitř to v něm pořád ještě vřelo. Jeho vžití do simulace bylo příliš silné, takže uklidnění, že se nic z toho nestalo, nepřicházelo. Za dveřmi stála Silvie Carry. Díval se na ni vyděšeným pohledem. Začal se dostávat do reality. Nezmohl se ani na slovo. „Následujte mne pane Pierci prosím, hned se podíváme na vaše výsledky“. Marcus šel mátoživě. Adrenalin zvolna snižoval hladinu, začal žmourat očima, světlo ho trochu oslňovalo. Minuli pár chodeb a usedli do kanceláře. Vyžádal si sklenici vody a dostal ji. Chuť opravdové vody ho dostala zpátky na nohy. Zvlaženému jazyku se vrátila schopnost normálně mluvit. „Jak jsem dopadl?“ „Vydržte, doktor Carry tu bude za okamžik“. „To je váš otec?“, napadlo ho ihned. „Shodou okolností ano, ale vydržte prosím, všechno vám vysvětlí, až přijde“. Pokrčil rameny. Pomalu mu docházelo, že její otec ho sledoval, jak slintá nad jejím nahým tělem, což je dost trapné, ale nekazil si tím náladu – však se měl chovat přirozeně. Chvíle ticha mu přišly nesnesitelné, vychutnával si vodu. Vstoupil starší pán, v bílém plášti, bílé vousy, jinak bez vlasů, poměrně tlustý. Marcus si ihned všiml, že jeden rukáv jeho pláště je prázdný, má jen jednu ruku. A také jeho tvář byla po plastické operaci, stále byly patrné jizvy přes půl obličeje. Někoho mu připomínal, nemohl si ale vybavit přesně koho, déja vu. Doktor se nadechl, ale Marcus byl rychlejší. „Doktore, jak mi dopadl test?“ Doktor Carry se na něj vyčítavě podíval. „Pan Pierci, chci vám říct něco velice důležitého říct...“ „Já vím“, vykřikl Marcus, „Na konci posledního testu jsem se dotknul hologramu, byla to chyba, nechal jsem se unést, odpusťte mi to prosím! Vždyť to byla poslední fáze posledního test, no ne? Nebo to nebyl poslední test? Ale já ten test potřebuju!“ Doktor Carry se na Marcuse podíval mnohem víc vyčítavě, než poprvé. Marcus si uvědomil svou chybu a gestem dal najevo, že už bude určitě mlčet. „Pane Pierci, vy jste sem dneska přišel proto, abyste zjistil, kdo jste, mám pravdu?“ Marcus mlčky přikývl. Jeho pohled měl jasnou otázku: „Kdo jsem?“ Doktor se zhluboka nadechl. „Vy, pane Pierci, jste mrtvý“. Marcus vytřeštil oči, ale nevydal ze sebe ani hlásku. Doktor pokračoval. „Byl jste uznán lékařskou komisí za mrtvého dne 2. října 2095. Důvod úmrtí – pád z dvacátého osmého patra na vozovku“. Marcus se nevěřícně díval na Silvii. Ta ho ale svým příjemným úsměvem nabádala k tomu, aby mlčel a poslouchal dál. Otočil se tedy zpátky na doktora. „Zároveň jste byl obviněn ze dvojnásobné vraždy prvního stupně, za což je trest umučení k smrti“. Marcus začínal mít pocit, že je součást 1000 í nějakého dalšího testu. „Naštěstí pro nás, váš dopad na silnici byl tlumený nákladním vozem, který převážel bavlnu. Sice jste na místě zemřel, ale váš mozek zůstal relativně nepoškozený. Bohužel pro nás, zrovna ta část mozku, kde jste měl uchovanou vzpomínku na vraždu respektive sebevraždu, byla poškozená“. Náhlé ticho v místnosti bylo skoro nesnesitelné. Zmatený Marcus sice slídil očima po Silvii, ale nedokázal se soustředit na její sex-appeal. „Znáte termín Posmrtné doznání, pane Pierci?“ Přikývl, ale v zápětí zavrtěl hlavou. Jednou to někde zaslechl, ale nevěděl, co to přesně znamená. „Posmrtné doznání je, stručně řečeno, stav, kdy Váš mozek je ještě schopný provozu, i když je tělo mrtvé, po napojení na počítač. Tímto způsobem je možné získat nejen informace o vrahovi či o způsobu vraždy, ale také vrahovo doznání a tím zdokonalit soudní procesy. Jak jistě víte, číst myšlenky lze pouze živým lidem“. Marcus naprázdno polknul. „Jak jsem se ale zmínil, váš mozek byl částečně poškozen v paměťovém centru, což značně zkomplikovalo situaci“. „Jakou situaci?“, vydal ze sebe přidušeně Marcus. „Situace je asi taková, že zítra zasedá soud a my žádáme využít své právo vás zákonně umučit k smrti za zvěrstva, která jste páchal za svého života“. „Slečno Carry, slečno Silvie, řekněte něco!“, vypískl. „Paní. Paní Pierce. Slečna Carry jsem byla před svatbou“, řekla Silvie, „Jsme manželé. Bohužel“. Marcus zkoprnělý nebyl schopen ničeho, jen se pevně držel opěradel židle a začal se třást. „Jak začínáte chápat, pane Pierci, potřebovali jsme do vašeho paměťového centra dostat vzpomínku na vámi spáchané události. Dneska jste se nezúčastnil žádného testu Poznej, kdo jsi. Využili jsme situace. Pokud by ve vašem mozku nebyla vzpomínka identická se vzpomínkou mé zavražděné dcery, soud by nám odepřel právo vás mučit. Mozek mé dcery byl naštěstí po pádu jen minimálně poškozený, takže jsme jen vzpomínky zkopírovali a reprodukovali je vám formou fiktivního testu“. Doktor si nalil vodu do sklenice a napil se. „Pane Pierci, to, že jste mrtvý, je jenom první poznatek, který musíte vědět. Ten druhý poznatek je, ale to jste již jistě sám odhalil, že jste hologram“. Marcus s sebou trhnul. Tohle rozhodně ve svém stavu neodhalil, ale najednou mu to přišlo logické. „Momentálně se nacházíme v holografické místnosti, jedinou živou bytostí jsem zde já. Jediné reálné předměty – tento stůl, tato láhev a sklenice s vodou. Ostatní je hologram, včetně vás a včetně Silvie. Vaše mozky jsou napojeny na holografický generátor. Proto jste se mohl během simulace klidně dotýkat čehokoli a nic by se nestalo. Interakce hologramů není problém. Ale pro uvěřitelnost situace, aby se vám dostala do paměti opravdu jasná vzpomínka na vraždu, jsme vás museli přesvědčit o opaku a to se podařilo, jak se zdá“. Marcus se potil. Začala se mu točit hlava, ale napil se z vlastní sklenice vody. To mu udělalo trochu lépe. Do ticha promluvila náhle Silvie. „Promiň miláčku, že jsme tě takhle podrazili, ale chtěli jsme jen pomstu, na kterou máme ze zákona právo. Protože ty! Ty jsi strašný kretén! Nikdy jsem si tě neměla brát! Já píča! Ale ty, ty jsi mnohem horší, prolezlý žlučí a semenem, podváděl jsi mne dávno předtím, než jsem si našla náhradu za zkurveného manžela, kterým jsi mi byl! Ty grázle zasranej!“ křičela. Ale pak utichla a začala plakat. Utírala si slzy papírovým kapesníkem. Doktor se chopil slova. „Víte, co je na tom pane Pierci... Vlastně Marcusi, vždyť jsi můj zeť. Víš co je na tom 1000 nejlepší? Že budeš trpět a ani nevíš pořádně za co. Nepamatuješ si, jak jsi týral moji dceru ty kurvo, nepamatuješ si, jak ses choval k ní, co jsi udělal mně a jak ses choval k svému okolí. A to je na tom nejlepší. Zítra začne soud a na důkazním stolku budou tři předměty. Dva mozky, počítačem zaměřené na vzpomínku okamžiku vraždy a jeden papír s tebou podepsaným doznáním. A pak tě budeme mučit, až chcípneš zmetku! Budeš trpět, jako zvíře, jako pes, který neví, za co je bitý a to je na tom to nejlepší, to je ta uzákoněná pomsta!“ Doktor skoro řval, byl brunátný a prudce oddychoval. Marcusovi začalo docházet, co se stalo. Začaly mu docházet všechny souvislosti. On je hologram, může se dotýkat všeho, i Silvie kdyby chtěl, ale iluze jeho reálného bytí byla příliš přesvědčivá. Ale nepamatoval si zhola nic. Nejen včerejšek, ale najednou si nebyl jistý celým svým životem, v paměti mu zůstaly jen fragmenty, které mu situaci nijak neulehčovaly. A hlavně – stejně nemá svoje fyzické tělo. Je vyřízený. Ale myšlenka toho, že by měl trpět za to, co si nepamatuje, se mu nelíbila. Usilovně přemýšlel. „Počkejte!“ dostal ze sebe nakonec. „Říkal jste, že jsem byl lékařskou komisí uznán za mrtvého druhého října přece! A podle vzpomínek jsem spáchal sebevraždu k večeru! A přece dneska je druhého října, vstával jsem do tohoto rána! To soud prohlédne!“ Doktor se posměšně zasmál. „Dnes je pátého října, holobrádku. Takže v paměti máš přesné datum i čas události tak, jak se to doopravdy stalo. Jsi mrtvý tři dny, ale to neznamená, že nezemřeš ještě jednou mojí rukou, bastarde!“. Marcus se nechtěl vzdát. „A nemáte přece moje doznání!“ Doktor s tím evidentně počítal a vítězoslavně hodil svou jedinou rukou na stůl Marcusem podepsaný elektronický papír. Došlo mu to. Na tomto papíře se může libovolně měnit text. Datum pátého října i doznání je na svém místě. A jeho originální podpis. A jedině na tento papír můžou psát jak osoby fyzické, tak holografické. Proč mu to nepřišlo podezřelé? „Doktore...“ „Ale říkej mi klidně tcháne, Marcusi, vždy jsi mi tak říkal, ono to jen umocní požitek z pomsty, když tě trochu přiblížíme k tvým starým vzpomínkám“, zasmál se až sadisticky bělovousý stařík. „Pane Carry, proboha, já si na nic nevzpomínám, jsem už mrtvý, přece to není spravedlivé! Nechte mně být!“ „Marcusi,“ zvážněl doktor, „Uvědom si, že toto není o tvé... jak bych to řekl... současné osobnosti. Tvoje tělo, tvoje DNA, tvoje částečně ztracená mysl, udělala mnoho špatných věcí. Ztráta paměti a následné mučení – to je zkrátka část trestu. Smiř se s tím. A že to není spravedlivé? Tobě teď se to tak nezdá, tomu celkem rozumím, ale mně, tady Silvii a zdaleka nejen nám, se to spravedlivé zdá. Že zlé činy, by měly být potrestány. Ale k tomu potřebujeme rozhodnutí soudu. A to by bez dnešní akce nešlo. Na jednu stranu ti dlužím omluvu za dnešní podvod, ale všechno ostatní? Je spravedlivé, věř mi. Stejně, jako ty jsi spravedlivě zavraždil mou dceru, stejně, jako jsi ji spravedlivě bil a týral po několik let, stejně tak, jako jsi zohavil mne. Kompletní seznam tvých hříchů ti snad ani nebudu dávat“. „Proč ne?“ „Protože bychom zmeškali zítřejší soud!“ rozesmál se na celé kolo doktor. Silvie měla studený pohled. Marcus se jí podíval do očí a nedělalo se mu dobře. Měl pocit, jakoby se mu vracely střípky paměti, jenom opravdové zlomky, kdy si začal vybavovat, byť jen mlhavě, že se Silvií opravdu měl vztah a že se k ní opravdu asi nechoval zrovna nejlépe. Ale pořád měl pocit, že to jsou 1000 vzpomínky někoho jiného, protože on sám teď, při představě, že by žil s touto nádhernou ženou, nenacházel jediný důvod k nepřípustnému chování. Nechápal to. Nemohl to chápat. „Podívej se Marcusi, moje dcera bude ještě pár let žít v holografické formě. Není to žádný zázrak, ani současná technika nedokáže udržet mozek naživu mimo tělo příliš dlouho. Ale ty jsi odsouzený k smrti, prakticky již teď. Takže se s tím smiř, teď jsi v cele smrti a zítra to budeš mít za sebou. Ono by stačilo stisknout jediné tlačítko na počítači, ale zákon nám dává možnost se pomstít. A to je to, co já a Silvie chceme. Trest jsi již dostal, teď je na řadě pomsta“. Marcus se naposledy podíval na Silvii. Už neplakala. Cítila se zřejmě dobře, že nakonec dosáhla svého s otcovou pomocí. Prohlížel si její oči a rty. Naposledy. Přitom ho napadla mimoděk otázka. „Pane Carry, jak mne vlastně chcete umučit k smrti, když jsem hologram?“ „To je velice dobrá otázka, mladíku. Co se stane s hologramem, který přijde do kontaktu s hmotou, to víš. Ale co se stane s hologramem, napojeným na nervovou soustavu, kterého se dotkne hmota? Co se stane? Nevíš? Tak se to dozvíš“ dořekl větu, natáhl se k Marcusovi a dotkl se ho. 8 komentářů: Je to výborně napsané, v části jeho virtuálních vizí velmi čtivé, ale o konci nevím, co si mám myslet, nějak mi to nedává moc smysl, taková trochu "kafkárna" - jako v jedné povídce od kafky o mučícím stroji někde v africe, který tě mučí tím, že ti několik dlouhých hodin tenkými jehlami tajným písmem vpisuje do krve tvých zad seznam tvých hříchů a pak ti utne hlavu takovým způsobem, že na posledních pár vtěřin teprv uvidíš, za co jsi vlastně mučen. Zřejmě to nebyl tvůj záměr, ale moje další asociace se týká teorie reinkarnace, podle níž můžeme jakoby trpět za něco, co jsme provedli v minulých životech, a přitom si to nepamatujeme. Což moc smysl nedává. Na druhou stranu to může dávat smysl tehdy, pokud nás utrpení přiměje k proměně, katarzi, takže nakonec svůj smysl má, byť bychom si nepamatovali, že jsme v min.životě třeba svou krásnou ženušku vyhodili z okna. :-)OdpovědětVymazat No, už jsem se bál, že to nikdo nečte :(. Totiž - už dlouho jsem neměl pocit, že jsem napsal něco takového - při psaní a i po dopsání 1000 jsem zažíval nepopsatelnou rozkoš, že ze mne leze něco, co mne zároveň naplňuje... (patrně latex ;))) Mám z té povídky prostě vlastní radost, i když je mi jasné, že není dokonalá a některé části by chtěly přepracovat - ale nakonec jsem to neudělal.OdpovědětVymazat Abych to vysvětlil - já mám málokdy sny, ale když je mám, tak jsou a) o počítačových hrách nebo za b) totální ujetosti. Měl jsem teď za sebou dva sny, které jakoby navazovaly, ale přitom nedávaly žádný smysl. První sen byl, že jsem byl poslanej do virtuálního obchodu, nějakej supermarket, kde jsem viděl, jak tam pobíhají lidé, bijou se baseballovýma pálkama, řežou motorovejma pilama, křovinořezama, řvou na sebe.... já jsem tím vším procházel, byl jsem neviditelný, bylo to jen divadlo. Na konci toho snu mi ale bylo řečeno, že hologram jsem já a že to všechno byla realita, co jsem viděl. Bylo mi vysvětleno, že jsem strašnej hajzl, kterej má nějaký psionický schopnosti, který nutily dělat lidi zvěrstva nebo že jsem prostě svým chováním zkazil život mnoha lidem a že mne chtěli ukázat výsledky mého konání, působení na okolí. Pak jsem se probudil, takže to bylo vlastně bez konce. Druhej sen byl, že jsem viděl sám sebe, jako malýho kluka, ve Vranym, jsem pobíhal, pamatuju si to i normálně, ale v tom snu to bylo živé. Taky to nemělo logickej konec, ale měl jsem neodbytný pocit, že ty sny spolu souvisí, jakoby to byl seriál, kde jsem viděl dva náhodné díly bez přímé návaznosti. Každopádně jsem byl pěkně zmatenej, když jsem jel do práce busem, tak se mi před očima pořád vykreslovaly ty obrazy z těch snů. A to se mi nestává často, nemohl jsem to dostat z hlavy. Takže jsem to sepsal tak, jak jsem si myslel, že to mělo být celé, jakože celý ten krátký seriál. Abych si to ucelil. Při psaní jsem ale zažíval neodbytný pocit, že to nevymýšlím vědomě. Prostě jsem nechal prsty klapat do klávesnice automaticky. Jediné, co jsem zámerně vymyslil byly jména postav, jinak skoro nic. Pouze jsem přepsal svoje sny a pojítko mezi vzniklo "samo od sebe". Abych se přiznal, taky mi ten konec nedává moc smysl, jakoby tomu něco chybí, něco doříct. Třeba jak popisuješ tu změnu do dalšího života. Prostě to tam chybí. Má to tam asi chybět. Teďka už do toho nic nevpíšu. Přijde mi to dobré i takto nedodělané. Múza mi už odešla. Koukám, že Kafka napsal zhruba to samé ;), ale určitě jsem to nečetl, takže jde o souhru okolností. Každopádně - podvědomě jsem se to snažil psát trochu Dickovským stylem. Možná se rozehřívám na tu BR divadelní hru ;). Ale napadlo mne později, že by bylo dobré napsat prequel, co se dělo před událostmi tady, jaké byly konkrétní hříchy. Ale to by byl asi jenom čistej sadismus, tak jsem to odložil. To je fajn, že se ti probudila ve snu múza, mě se to děje podobně a píšu pod podbným impulzem. Je to opravdu dobře napsané a má tak trochu otevřený konec, a asi to nešlo uzavřít jinak.. nevím.. nevíme nikdo.. Třeba ti v dalších snech přijdou další díly. U toho Kafky je to ryzí sadismus, popis stroje včetně každé jeho jehličky, gilotinky, táhla a dřívka zabírá snad většinu mnohastránkové povídky. A tam už vůbec smysl najít nelze. Proto čistá brutalita. U tebe tam je aspon vysvětlení, že něco provedl,- a proto je odsouzen. Dobře se mi to v mysli promítalo jako film. Zkus schválně pátrat po tom, co ve snu bylo a v povídce sto zamlčel nebo vyšperkoval..ony střípky latexu, totiž temnoty, skrývají někdy před námi samými dobře utajené perly. Nevýhoda netu je, že se nikomu do dlouhých povídek nechce to číst, také jsem si na to jakoby musel vyhradit čas.OdpovědětVymazat S čistým svědomím ti to už neřeknu, co jsem ze snu zamlčel. Už si ho takto podrobně nepamatuji a jak se mi v hlavě dlouhé hodiny rodily slova, tak to tu původní múzu zredukovalo na popis, který jsem ti hodil v komentáři výše. Nejvíce si pamatuji tu svou zmatenost, když jsem zjistil, že jsem zlý na lidi, ale nevím o tom a musel jsem dostat takto exemplární příklad, abych přijmul nějaký trest - ke kterému v rámci snu ani nedošlo.OdpovědětVymazat Podobně tak s tím vyšperkováním - ono to ze mne teklo tak rychle, zabil jsem tím půl dne, že si zpětně nevybavuji, kde jsem dělal nějaké úpravy. Jediné, co mne napadá, je ten doktor na konci, jako analogie se zabitým pumpařem. V původní verzi měl obě ruce, ten odstavec s popisem měl jinou podobu. Ale protože mi pak při pročítání přišlo líto, že by tu analogii mohl někdo přehlédnout, dopsal jsem tam, že "doktor je pumpařovi nápadně podobný". To se mi ale nelíbilo, tak jsem mu sebral jednu ruku a napsal "déja vu", jako dostatečný odkaz. BTW nevadilo by ti, kdybych sem h 1000 odil na blog něco o tom projektu BR divadla? jasanOdpovědětVymazat p.s. uriznuta ruka byva symbol kastrace (otcovske autority, pomsta na ni). tataz autorita je zdrojem svedomi a tresta nas za nase "hrichy". vic kombinovat nebudu. - Matej8. října 2008 17:36 Ahoj,OdpovědětVymazat Moc pekna povidka, hezky odsypava, i ta struktura celyho deje je podle me super. Mozna je konec trochu problematicky jednak kvuli tomu, ze zaverecny vysvetlovani od sdeleni "jste mrtvy" je mozna krapitko delsi nez je nutny, a taky protoze (pokud jsem to pochopil spravne) "doktor" zacne trapit Marcuse hned na konci rozhovoru a neceka na zitrejsi soud, i kdyz to predtim tvrdi. Ale to je jenom detailik. To sem rad ze jsi zacal psat, vzdycky jsem mel tvoje pribehy oblibeny. No- to je skoro na zalozeni Dokonceni-120-dnu-sodomy blogu - tady by to asi trochu zaskocilo tvoje ctenare :-) Díky ;).OdpovědětVymazat K tomu konci - myšlenka byla taková, že se v předchozím textu k začátku čtenář dozví, že po kontaktu hologramu s hmotou tento na několik vteřin zmizí, aby se zase objevil. Pointa měla být asi taková, že doktor chce "jenom demonstrovat" Marcusovi proces mučení. Za pár vteřin by se objevil zpátky. Sám ale nemám představu, co bude hologram po těch několik vteřin prožívat. Může to být cokoli od ultimátní bolesti přes absolutní nicotu až po totální šílenství. Nebo všechno dohromady. A po jeho odsouzení by se to stalo jeho "denním chlebem". Ad 120 - na nyksu jsem si založil privátek, kde se trochu "ukájím", kombinuju reálné zážitky s mou fantazií v tomto oboru, je to spíš sexuální než sadistické, ale je to zajímavé celkem. Jedinej problém je, že se to bojím publikovat, protože by se v tom mohli poznat jednotliví lidé a to přesto, že nepoužívám žádná jména. Je to dost osobní. Když to po sobě čtu, tak mám někdy až strach, jestli to nepřeháním. Paradoxně jediný, komu bych to dal číst je někdo, koho vůbec neznám a kdo vůbec nezná mne... Moc pěkná povídka. Takové téma jsem nikdy moc nečetla, ale díky Tobě asi začnu. Opravdu by mě zajímalo, jak by to pokračovalo po poslední větě, těch možností je tolik, že si nejde vybrat. Každopádně povídku ani její případné pokračování z hlavy jen tak nevypudím, což je určitě dobře.OdpovědětVymazat Jestli jsem správně pochopila, píšeš toho více. Ráda se štrachám v různých temných zákoutích internetu, tak jsem se chtěla zeptat, jestli by bylo možné mě nějak nasměrovat k Tvým článkům - pokud by Ti to nevadilo. Líbí se mi Tvůj styl psaní, a určitě bych si ráda přečetla víc. Vím, že jsem tu o pět let pozdě, ale naděje umírá poslední.


text: 3) George Kukla (český klimatolog, který za komunismu emigroval do USA. Pozval si ho Kongres, který přesvědčoval, že nemá smysl podepisovat Kjótský protokol. Pracuje na Kolumbujské universitě v NY. V roce 2007 ho přijal president Klaus na pražském Hradě): “Vliv lidské činnosti na klima nikdo přesně nezná. Jistě není zanedbatelný. Ovšem na oteplování a ochlazování Země hlavně působí příroda, přesněji řečeno změny dráhy naší planety okolo Slunce. To víme už půldruhého století... Určitý vliv skleníkové plyny určitě mají, ale jestli skutečně odpovídají za zvyšování teploty, to jsou nepodložené dohady. Lidé přehlížejí, že klíčový vliv na naše klima má Slunce, příliv a distribuce jeho energie - a to rozhoduje." "Zdroj: Oteplování přichází – nikoli vinou člověka. MfD 22. 7.2006 [cit. 25 srpna 2009] Dostupné na <https://neviditelnypes.lidovky.cz/ekologie-oteplovani-prichazi-nikoliv-vinou-cloveka-fy4-/p_veda.asp?c=A070204_120925_p_veda_wag>


Přečtěte si o tématu "znásilnění cerny most". Abychom vám usnadnili vyhledávání zajímavého obsahu, připravili jsme seznam nejoblíběnějších článků s klíčovými slovy "znásilnění cerny most", které hledáte. V naší encyklopedii najdete články, fotografie i videa k tématu "znásilnění cerny most". Přestal je bavit, tak křečka vyhodili z okna! Vyděšené zvíře viselo i s klecí na stromě před novostavbou na pražském Černém Mostě.


Blanka Říhová: Jak podpořit imunitu? Na to vždy říkám, kupte si kilo pomerančů - Boleslavský deník


Satelitní mapa Feliceni | Rumunsko světEvropaRumunskoHarghitaFeliceni Satelitní mapa Feliceni název bez diakritiky: Feliceni zeměpisná poloha: 46° 16' 0" North, 25° 16' 0" East Feliceni a okolí — podrobné satelitní snímky Vítejte na stránce věnované satelitní mapě Feliceni. Název zobrazeného místa bez diakritiky je Feliceni, administrativně je místo zařazeno do oblasti Harghita, Rumunsko, přesnou zeměpisnou polohu pak popisují souřadnice 46° 16' 0" North, 25° 16' 0" East. Můžete se také podívat na unikátní trojrozměrnou mapu: Feliceni v aplikaci Google Earth. Rezervace ubytování: hotely Feliceni Hotely Feliceni: rezervujte si ubytování on-line a ušetřete peníze Hotely Feliceni » Hotely Feliceni – průvodce » Hotely Feliceni: garance nejnižší ceny, žádné rezervační poplatky Maplandia.cz ve spolupráci s Booking.com nabízí velmi výhodné ceny za ubytování ve všech typech hotelů ve městě Feliceni, od prostých rodinných pensionů po nejluxusnější hotely. Společnost Booking.com byla založena roku 1996 a již dlouho si v Evropě drží první místo mezi agenturami pro on-line rezervaci hotelů. Výběr ubytování ve městě Feliceni Vám usnadní podrobné informace včetně fotografií a nestranného hodnocení předchozích hostů hotelu. Pro usnadnění nalezení ubytování odpovídajícího Vašim představám jsme připravili samostaté stránky jak pro luxusní hotely (čtyř- a pětihvězdičkové hotely), tak pro levné hotely ve městě Feliceni. Pamatujte si: na Maplandia.cz je nejvýhodnější nabídka ubytování od Booking.com zaručena. Hotely blízko centra města Feliceni Europa Hotel *** (Odorheiu Secuiesc, vzdálen přibližně 4.5 km) Hotel - Restaurant Gonduzo *** (Odorheiu Secuiesc, vzdálen přibližně 4.7 km) Petofi Pension *** (Odorheiu Secuiesc, vzdálen přibližně 4.8 km) Pension Panorama **** (Odorheiu Secuiesc, vzdálen přibližně 4.9 km) Septimia Resort,Hotel Wellness&Spa *** (Odorheiu Secuiesc, vzdálen přibližně 5.5 km) Hotel Tarnava *** (Odorheiu Secuiesc, vzdálen přibližně 5.6 km) Pension Romantika *** (Odorheiu Secuiesc, vzdálen přibližně 7.4 km) další hotely Feliceni » 3D mapa Feliceni v Google Earth satelitní 3D mapa Feliceni, Rumunsko Dovolte, abychom Vám doporučili unikátní 3D mapu Feliceni dostupnou prostřednictvím aplikace Google Earth. Pomocí nového pluginu Google Earth můžete nyní interaktivní 3D mapu Feliceni shlédnout přímo ve Vašem webovém prohlížeči. 3D mapa Feliceni, Rumunsko v Google Earth » Letiště Feliceni a okolí Letiště ve městě Feliceni a jeho okolí jsou seřazena podle vzdálenosti z centra města na letiště. Havadarya Airport (vzdáleno přibližně 41 km) – hotely Imperial Beach NAS Airport (vzdáleno přibližně 64 km) – hotely Tirgu Mures Airport (vzdáleno přibližně 69 km) – hotely Líbí se Vám tato stránka? Chcete udělat radost někomu z Vašich příbuzných, přátel nebo kolegů? Doporučte jim tuto stránku! Stačí vyplnit jméno a adresu toho, komu chcete o Maplandia.cz a satelitních snímcích Feliceni říct a Vaše jméno a e-mail (aby Vám příjemce mohl odpovědět a poděkovat), potom klikněte na tlačítko doporučit. Zprávu můžete navíc doplnit o libovolný vzkaz, odkaz na tuto stránku bude doplněn automaticky. nabídka cestovních služeb pro oblast Feliceni (Rumunsko) Expedia je dlouholetou jedničkou v poskytování cestovních služeb na internetu. Expedia Vás provede celým procesem zajištění dovolené v jakékoli části světa, včetně široké nabídky pro Feliceni a celou oblast Rumunsko. Expedia je partnerem předních leteckých společností, hotelových řetězců, půjčoven aut i cestovních pojištoven a dalších společností působících v oblasti cestovnícho ruchu. Může tak nabídnout velmi výhodné ceny (často i ve srovnání s českými agenturami), určitě oceníte i řadu drobností usnadňujících proces online rezervace. možnosti odkazů pro satelitní mapu Feliceni satelitní mapu Feliceni: textový odkaz satelitní mapu Feliceni satelitní mapu Feliceni satelitní mapu Feliceni: obrázkový odkaz  satelitní mapu Feliceni: malá mapa jako odkaz satelitní mapu Feliceni satelitní mapu Feliceni: středně velká mapa jako odkaz satelitní mapu Feliceni satelitní mapu Feliceni: velká mapa jako odkaz satelitní mapu Feliceni Galani v oblasti Kikladhes, Kiklades, Řecko Shimenkeng v oblasti Xianyou, Fujian, Čína


20. 2. 2018 1-2 Switch OK, tak je konečně čas se trochu rozepsat o titulech, které se mi sešly na Nintendo Switch. První pán na holení je jednoznačně set miniher 1-2 Switch, což je něco jako techdemo ke Switchi, aby si hráči udělali představu, co zhruba tak od nových ovladačů očekávat. Samotná produkční hodnota hry se blíží nule, nelze ji brát ani tak vážně, jako ve své době Wii Sports. A i když Nintendoland poměrně propadl o pár let později, 1-2 Switch svým způsobem aspiruje na must have pro každého majitele této konzole. Koncept party miniher není nic nového. Prezentace je skutečně minimalistická - každá z miniher má asi minutu dlouhé, pravidla hry vysvětlující video. Pak stačí uchopit ovladače a podle pokynů na obrazovce replikovat pohyby. Většina miniher ani nepotřebuje televizi, ba naopak je vyžadováno, aby se hráči sobě dívali do očí. Člověk si tak pomalu říká, jestli náhodou tyto tituly nespadají do kategorie VR či alespoň AR... Abyste si hru dovedli snadno představit, vžijte se do role dvou kovbojů, co si to chtějí rozdat na život a na smrt. Oba třímou svůj kolťák hluboko u pasu a čekají na sign 1000 l. Jakmile se ozve "DRAW", tak musí tasit a rychle stisknout kohoutek. A přesně takhle se hraje jedna z mnoha miniher. Čím více se vžijete do rolí kovbojů, tím lepší zábava. Jde o jasné cílení na nehráčskou základnu. Převážná většina her ani nevyžaduje žádné stisky tlačítek a vystačí si jen s pohybem. Pro nás, staré mazáky, může být tato série rozptýlením na pár desítek sekund, než pochopíme, jak systém hry funguje. Pak se z toho stane nuda. Bohužel jsem zatím nenarazil na příležitost představit tuto "hru" naprostým herním laikům. I pro moje děti začala nuda dříve, než bych čekal - jsou už příliš "vyhrané". Vedle toho ale musím pochválit samotné ovladače. Jako demonstrace citlivosti, přesnosti... na to je 1-2 Switch naprosto ideální. Takový virtuální ping pong mne docela pobavil na první hraní - je to vlastně identické, jako Wii Tenis, ale bez obrazovky. Pak se mi líbily hříčky na odemykání sejfu, počítání kuliček v krabičce a i prostá rotace ovladačem na stolku. Tyhle pomalejší hry mi přišly zdaleka nejzajímavější. Trochu diskutabilní je to pak s hrami, kde se hýbe prudce rukama, či kde se běhá na místě. Tam je jaksi proklamovaná přednost ovladačů poněkud upozaděna. Nepozoroval jsem rozdíl mezi klasickým Wii a touhle novinkou. Bušení se do prsou, jakože simulace goril, je něco, co asi těžko ocením. A pak jsou tady hry bizarní. Například žraní baget spočívá v demonstraci IR kamery na pravém ovladači a je to skutečně absurdní podívaná. Nebo uspávání miminka, z toho jsem se málem poblil, jak moc creepy to bylo! Anebo prostě hra na zvedání telefonního sluchátka - to je taky úlet. Normálně by člověk očekával, že se oba hráči dělí o jedno sluchátko, ale není tomu tak. Divné, fakt! Suma sumárum - hra by musela být zdarma vpálená do ROMky konzole, aby mělo smysl se jí zabývat. Nemusíme si nic nalhávat, tohle není žádná klasická hra, jenom minitechdemo pro dlouhou chvíli, než přijdou kamarádi a pustíte si spolu něco "normálního". Avšak samotný fakt, že si Nintendo za tuhle "hru" řeklo prémiovou cenu, to v mých očích shazuje do hnoje. Fuj! To se přece nedělá, chtít 15 stovek za takovouhle s odpuštěním krávovinu! Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


text: Nabízející kvalitní ubytování v čtvrti obchodování, pláž, nákupy města Abú Dhabí, je hotel Hala Arjaan by Rotana Hotel populární volba pro cestující za obchodem i turisty. Vzrušení v centra města je jen 1.0 Km daleko. Návštěvníci hotelu se mohou kochat cestováním po hlavních městských atrakcích: Nemocnice Corniche, Abu Dhabi Mall, Ocean Diving Centre. Jednoduše řečeno, všechny služby a vybavení, které jste zvyklí očekávat od Rotana jsou přímo ve vašem hotelu. Nejlepší zařízení hotelu obsahují společenské prostory, výtah, okružní jízdy, zařízení pro postižené, restaurace. 166 pokojů je rozloženo do 19 pater poskytujících vřelé a příjemné místo daleko od domova, naleznete zde i moderní vymoženosti, jako jsou lednička, kuchyňka, k dispozici propojené pokoje, sejf na pokoji, vysoušeč vlasů. Ať už jste milovník fitness nebo jen hledáte způsob uvolnění po náročném dni, budete se bavit špičkovým rekreačním vybavením, jako je pára, masáž, krytý bazén, sauna, lázně. Hala Arjaan by Rotana Hotel je ideálním místem k pobytu pro cestovatele hledající kouzlo, komfort a pohodlí ve městě Abú Dhabí.


Atopici, naučte se správně pečovat o svoji kůži


Dobrý den, nejspíše se bude jednat o hemeroidy, kde pálení, bolest a řezání patří mezi typické příznaky,... Celá odpověď