24. 6. 2014 Snake Eater - herní pohled O Metal Gear Solid jsem tady psal již tolikrát, že to už snad ani není zábava číst. Pro mne je ale zábava o tom psát! Nyní jsem se rozhodl se na hru podívat maličko jinak. Při psaní článku o fenoménu Metal Gear pro LEVEL (číslo 241) jsem si uvědomil jednu zásadní věc. A sice, že je to už bezmála deset let, co vyšel třetí díl ságy a tedy že již uběhlo dost vody na to, abychom si mohli dovolit trochu zaspoilerovat ;). Z praktického hlediska se o této herní sérii hovoří převážně ze dvou hlavních důvodů. Za prvé - příběh. Za druhé - hratelnost. Jenže zatímco příběh je vyprávěný formou pasivních animací a není problém si najít na internetu sumarizaci (delší i kratší), o hratelnosti se sice také hovoří dost, ale přijde mi, že je to všechno takové obestřené tajemstvím. Jakoby se ti, co se o hře rozepisují, záměrně zatajují některé de 1000 taily, aby si případní čtenáři, dosud panicové či panny, hru více užili. Ale je to už saprment deset let, to už snad všichni měli dost času na to, aby si hru zahráli (ať už na Playstation 2, v HD reedici pro Playstation 3 a XBOX 360, případně ve 3D pro 3DS). Neboli - následující text si nebude brát servítky a vyslepičím všechno, co mi na herních mechanismech, hratelnosti a celkovém obsahu přijde tak strašně moc úžasné, že považuji Snake Eater za nejlepšího Metal Geara všech dob! Nalijme si čistého vína - já strašně nerad vyzrazuji detaily a pointy. Upřímně si myslím, že kouzlo her je v tom, že si hráč hraje na "jako". A právě z toho důvodu moc rád chvílemi ve svých textech básnicky mystifikuji nebo s přiznanou nadsázkou překrucuji, abych předal čtenáři co nejlepší dojem ze hry. Příklad - Snake Eater 3D fakticky vzato umožňuje dosáhnout stavu kamufláže 100%, kdy se ze hry stane přiblbá, zdlouhavá a nudná plížička, jelikož jsme neviditelní a můžeme chodit nepřátelům pod nosem. Cynicky, avšak zcela pravdivě, bychom tak hru mohli odsoudit do stoupy a máme po ptákách. Jenže takhle se na to nejde dívat. Snake Eatera jde hrát na TOLIK způsobů, že si každý najde svoje. V mém povídání o Splinter Cell Blacklist jsem se zmínil, že zrovna hraju Snake Eatera na nejvyšší obtížnost. I když se nechci pouštět do polemiky, jestli je lepší Splinter Cell nebo Metal Gear Solid - jsou to konec konců úplně jiné hry - paralelní hraní mi pomohlo definovat onu zásadní rozdílnost v hratelnosti. Splinter Cell vám fakticky vzato umožňuje hrát jak chcete a vždy vás odmění. Snake Eater je možné hrát také všelijak, ale jen když se o to usilujete, dostanete jednu z mnoha medajlí na konci hry. A jelikož jsou kriteria pro zisk medajlí skutečně různorodá a některá (zdánlivě) šílená, vytváříte si zde prostor pro znovuhratelnost. A jak posléze zjistíte, každý herní styl ve vás zanechá úplně jiný dojem. Zatímco opakované hraní Splinter Cella je pokaždé v podstatě stejné (a tudíž nemá smysl). Základním rozdílem je šíře herních mechanik, které hra vyhodnocuje. Splinter Cell má: - tiché zabití nepřítele - hlučné zabití nepřítele - tiché omráčení - omráčení během přestřelky - kompletní minutí nepřítele Díky tomu, že na celkovém score se podílí jen těchto pět položek, je jen velmi těžko představitelné, že by hru někdo hrál více než dvakrát, třikrát. Snake Eater je proti tomu navržený tak, abyste jej za život pokořili deset+ krát a pořád objevovali něco nového - nové taktiky, nové přístupy, nové předměty, zbraně, předměty, easter eggy a tak dále. Množství měřených proměnných je zkrátka nepoměrně vyšší a obsah je tomu patřičně přizpůsoben. Hra je vlastně o objevování, co všechno Kojima vymyslel. Hráč je pak vždy příjemně překvapen, když autor hry myslel i na blbosti, které hráče mimoděk napadly - a to je na hře to zábavné - je to jistá forma komunikace mezi hráčem a autorem. Design hry by se dal velice vzdáleně přirovnat k designu Zelda her. Celá herní plocha je rozdělena na malé a relativně krátké úseky, které mají unikátně naskriptované interaktivní prvky - zvěř, nepřátele, včelí úly, křoviny, pasti a tak dále - vlastně je každá místnost takový unikátní puzzle, který žije svým vlastním životem. Kojima si dal velký pozor na to, aby se v rámci jedné místnosti vedle sebe neobjevil například krokodýl a nepřátelský voják, aby nemusel řešit interakci těchto dvou elementů. Jednotlivé složky místnosti jsou tedy pevné a neměnné, avšak jak přesně tyto složky zpracovat a využít - to je již zcela ponecháno na hráči. Výše jsem nazn 1000 ačil, že je možné si nastavit kamufláž na 100% a projít celou hru opravdu neviditelný - a je za to jedna medajle. Avšak ta nejlepší hodnocení získáte pouze při kombinaci více výkonů, přičemž neviditelnost je jenom jeden z nich. Struktura těchto puzzlů obvykle následuje premisu, že interaktivní prvek je nám nejprve představen ve vedlejší roli (například včelí úl nám hra představí hned zkraje, hrdina se na něj dívá dalekohledem, což hráče vyzývá k prozkoumání a následném sestřelení úlu na hlavu nepřítele - jde de facto o mini-tutorial), aby se pak týž prvek objevil v hlavnější roli (včelího úlu je možné využít při souboji s Ocelotem ku svému prospěchu). Nikdy se ale nestane, že by se prvek puzzlu nějak často opakoval - naopak je každičký prvek pečlivě vymyšlen a použit jen na několika málo místech. To také znamená, že v pozdější fázi hry můžeme spousty těchto detailů neobjevit nebo přehlédnout. Zejména při prvním hraní se vám běžně stane, že spustíte alarm a dojde na Rambo přestřelku - a vám bude vrtat hlavou, jak JINAK tuto situaci zvládnout. No, a na to právě potřebujete hrát hru opakovaně a zkoumat její možnosti. Nakonec zjistíte, že každá místnost se dá vyřešit snad deseti způsoby - podle vaší výbavy, herního skillu či precizní znalostí jednotlivých prvků, ze kterých je místnost složena. Je skutečně kritické pochopit, že ruční design každé místnosti vždy vybízí k maximálnímu využití tak, aby hráč mohl získat nejvyšší hodnocení FOXHOUND (tj. 0 zabitých, 0 alarmů, 0 continues, maximální ztráta zdravíčka 10 healthbarů, maximálně 25 sejvů, celé dohrané za 5 hodin a to všem na EXTREME obtížnost, tj. bez spatření). Čím více hru znáte, tím více si začnete uvědomovat, že dosáhnout tohoto zdánlivě absurdního cíle je skutečně možné - stačí mít dost trpělivosti a prostě trénovat každou místnost. Každý voják ve hře je unikátní (nikoliv tedy graficky...), má své chování, naskriptované cestičky, vlastní dialogy - nakonec dojdete k tomu, že hru je možné projít nejen bez zabíjení, ale dokonce i bez jediného výstřelu. Pochopitelně, že ne každý hráč od her očekává ekvivalent repetivního hraní ála Monster Hunter, i ti, co milují příběhy a jednorázové dohrání by se měli Snake Eaterem zabývat - avšak pokud kouzlu hru propadnete a dáte si ji podruhé, okamžitě si všimnete, kolik jste toho přehlédli a začnete hru zkoumat více a více do hloubky... Hledání chytrých nápověd je stěžejní, při opakovaném hraní už pak jdete najisto. Pochopitelně by bylo snadné otevřít třeba Gamefaqs a ohromit tady čtenáře t(s)unami detailů, které Kojima do hry nacpal. Ale jelikož jsem v prvé řadě hráč, řekl jsem si, že si zkusím hru projít na 100% a vymačkat z ní naprosté maximum. Chtěl jsem si hru prostě projít a využít přitom všechno, co mi Kojima připravil - alespoň se o to snažit to objevit. I když jsem hru dosud dohrál zhruba desetkrát za ty roky, pořád v ní existuje spousta míst, kde jsem stále nenašel ideální průchod. Tomu jsem se rozhodl udělat přítrž. Aby mne hra donutila být neviděn, nastavil jsem si EXTREME ob ec9 tížnost, při které hra končí, jakmile vás nějaký nepřítel uvidí. Je tedy možné spustit zelený alarm (přijdou posily a vojáci vás hledají) - díky kamufláži obvykle nebyl problém prostě počkat, až se situace uklidní. Za druhé - celou hru procházím bez zabití - přičemž dvakrát se mi stalo, že jsem zabil nechtěně. Byl jsem ale líný loadovat... obecně se ale snažím jet na pacifistu. Nesnažil jsem se ale o 0 CONTINUES, protože chodit do hlavního menu a neustále loadovat je strašně zdlouhavé. Snažil jsem se ale v každé místnosti najít postup, kdy jsem buď nespatřen (což je obvykle velice jednoduché díky 100% kamufláži), ale snažil jsem se také pokecat se VŠEMI vojáky a zjistit, jaké všechny informace vlastně vědí. (Tj. ano, nejsem tak drsný, abych se pokoušel o FOXHOUND medajli, na to mám hru přece jenom málo zmáknutou. Zatím). Ještě jedna poznámka - Snake Eater je ve své prapodstatě dvourozměrnou hrou, věrná tradici klasických Metal Gearů z MSX, a tím pádem se mi lépe hraje s kamerou v nadhledu. Verze pro 3DS ale používá free kameru ze Subsistence verze hry, díky které je chvílemi obtížné "vidět za roh". Teoreticky to znamená, že o to více využijete "lepení se na stěny", ale tam narážím na bariéru ovládání. Snake Eater má totiž relativně komplikované ovládací schéma, kdy držením analogu směrem ku zdi dojde k přilepení, pak můžete vychýlením analogu doprava-doleva podél zdi chodit a nakukovat za rohy. Jenže když máte ovladatelnou free 3D kameru, je obtížné určit, kdy joystick vychylovat doprava-doleva a kdy nahoru-dolů, protože nám chybí onen pevně stanovený úhel standardní kamerou. A tak - na rozdíl od Playstation 2 verze - jsem se během hry skoro vůbec nelepil na stěny, což dost ovlivňuje styl hry. Pro zajímavost opět srovnání se Splinter Cellem - Snake Eater je o tom, že komplikované schéma ovládání zmáknete, je zkrátka vyžadovaný vyšší skill hráče, který najde unikátní kombinace tlačítek a naučíte je se během hry využívat na správných místech jednotlivých místností. Vedle toho se Splinter Cell hraje jako tuctová third person střílečka. Ve Snake Eaterovi je například jedna z nejtěžších kombinací střelba z poza rohu, případně střelba z lehu, kdy jen vykukujete hlavou nad úroveň vegetace - schválně si zkuste přijít na to, jak se to dělá. Logika ovládání (na Playstation 2 navíc výrazně podpořená analogovými tlačítky, tj. je rozdíl, zda-li něco stisknete lehce nebo tvrdě!) je zde de facto samostatnou minihrou. Takže jsem začal - kamufláží. Vzal jsem 3DS a udělal nakolik fotek - ty jsem pak vložil do hry. Při každém generování se bere v potaz dominantní barva fotky a také její struktura - přesto jsem získal dojem, že samotný faktor kamufláže je částečně náhodný. Udělal jsem asi deset fotek a tři z nich poskytovaly v daném prostředí 100% krytí - takže jsem jen střídal tři sety - do zeleně, do zástavby a do interiérů. Pochopitelně že na místech, kde to hra vyžaduje, jsem měnil kamufláž na vědce, resp. vojáka. Při hraní bez zabíjení používám kombinaci uspávací pistole a pak chycení pod krkem zezadu. To je totiž jediný způsob, jak pak zajatého vojáka vyzpovídat - pak je možné získat spousty, ale opravdu SPOUSTY informací, které jsou v zásadě nápovědou na některé specifické části hry, případně je hráč informován o potravinách, zbraních nebo rádiových frekvencích s různou šíří použití. Jistě, že hra jde v pohodě dohrát i bez nich, ale pro vytěžení potenciálu je to nezastupitelná funkce (a veškeré dialogy jsou namluvené, na rozdíl od Peace Walkera). Po výslechu můžete vojáka omráčit, ale pokud ho přidusíte moc, tak zemře (což se mi právě jednou omylem stalo). I tak jsem po omráčení vojáka ještě uspal pistolí. Vypozoroval jsem totiž, že když se voják probere z omráčení, spustí poplach. Když se ale probudí z uspání, nepamatuje si, co se stalo a rozhodně nedá svým nadřízeným důvod se nechat zjebat za to, že usnul na stráži. Následuje stručný popisu všech částí hry, podle toho, jak jsem je hrál. Ne všechno jsou nějaké dechberoucí novinky, chci jen ilustrovat míru péče, kterou Kojima této hře (a obecně všem svým hrám) věnoval. Virtuous Mission První část hry je tutorial a mnoho se toho tady neskrývá, respektive již výše jsem zmínil trik s včelím úlem. Čím se obvykle bavím je, že si hned na začátku hry zapnu Survival Viewer, kde se dá prohlížet 3D model našeho skvělého hrdiny. Pokud model roztočíte několikrát kolem své osy na obě strany, Snake se po návratu do hry pozvrací ;). Mezi známé triky, které lze v tutorialu dobře nacvičit, považuji rychlé zaměření na hlavu vojáka zblízka (voják se hned vzdá), dále je možné snadno praštit vojáky do rozkroku pěstí a tím je okamžite omráčit. Jedna z věcí, na kterou jsem nebyl schopen přijít, je shození vojáků z mostu - respektive jestli je možné most rozhoupat tak, že vojáci popadají sami. Při průchodu močálem se na vás mohou chytit pijavice - odstranit je možné je pomocí doutníku. Navíc nám přes rádio je porazeno, že repelent odpuzuje hmyz a podobnou havěť. Snake Eater Po úvodním tutorialu jsme vrženi do pořádné hry. Projdeme nejprve stejné lokality a pak jsme obeznámeni s principem nášlapných min (je nutné je sebrat plížením) a elektrických plotů (které je možné vyřadit výstřelem do elektrické skříňky). Posléze objevíme i detektor min, který jako mnoho dalších zařízení funguje na baterky, kterých není z počátku mnoho. Je ale možné najít zelenkavé houby, které po konzumaci baterii doplní. Typická ukázka, kdy šel realismus stranou za cenu zábavnější hratelnosti. Omráčené vojáky je možné na elektrickém plotě usmažit (ale to jsem nyní nedělal). Malá základna v džungli První setkání s vojenskou technikou - narazíme na vrtulníky, v malém domečku uprostřed můžeme najít dodatečnou munici, ve skladišti pak i jídlo. Paramedic má v tomto bodě poskytne základní informace o stravování. Mimochodem - většina nalezené potravy časem hnije, ale Snake u sebe nosí i tři klícky, takže s sebou je možné mít i tři živá stvoření, vhodné pro pozdější konzumaci. Zatímco valnou část poživatin můžeme odhadnout, jak asi bude chutnat, u některých je to sázka do loterie. Někdy nás může jídlo otrávit nebo způsobit žaludeční obtíže, na což máme prášky. Co ale ví celkem málo lidí je to, že jídlo je možné použít i jako "zbraň" a pokládat ho na zem. Ocelot Ocelot je parádní postava a v tomto souboji lze najít skutečně dost detailů. Lze mu sestřelit na hlavu včelí úl, je možné mu dokonce ustřelit baret - v obou případech dostaneme možnost ho jednou trefit. Pokud se jen postavíme a nebudeme nic dělat, Ocelot nás vyzve na westernový duel - de facto je to další zásah zdarma. Jelikož jedu hru bez zabíjení, ustřílel jsem ho (ostatně jako všechny bossy) jen uspávací pistolí - pro rychlejší oddělání jsem si pomohl auto-aimem. Jelikož jsem u sebe měl tou dobou již revolver, je možné s ním ve first person režimu točit frajersky na prstu, což Ocelot patřičně okomentuje (a je z toho příležitost k dalšímu výstřelu). Cesta temnou jeskyní Pokud nemáte termální brýle, je možné si sestrojit pochodeň. Pokud ani to nesvedete, stačí "chvíli počkat" a Snakovy oči si na tmu zvyknou. Tunel je plný výživných krabů! The Pain Nejde o nijak obtížný souboj - kombinace uspávací pistole a brokovnice funguje skvěle. A mimochodem - repelent funguje i na sršně, moc pěkný detail, který bitku ulehčí. Pližba potokem Kojima nám představuje nový typ nepřátel - vznášející se vojáky se světlomety. Celá tato kratičká místnost je vlastně oslava grafického enginu - prohlédneme si, jak vypadá rozptýlené světlo pod hladinou vody; vyzkoušíme si, jak dlouho vydržíme bez dechu; a také si můžeme nasadit masku krokodýla a proplavat zcela bez povšimnutí. Práce se světlem a stíny je zde excelentní a vyzkoušíme si rovněž různé kombinace kamufláží, které fungují pokaždé jinak nad a pod hladinou. Vstupní brána do skladů Klasický easter egg - okamžitě po vstupu do lokace uchopte sniperku a zabijte The Enda - pak se souboji s ním zcela vyhnete (při tomto průchodu hrou jsem to ale nedělal). Skladiště Tuto část hry přímo bytostně nesnáším. I když jsou zde jen tři stráže, chodí v divných intervalech a vždycky mám tady zásek. Respektive až při cestě zpátky se tady vždycky děsně naseru ;). Pasti, pasti, pastičky Lokalita na jih od skladiště je prošpikovaná několika druhy pastí. Mnohým se lze vyhnout, uskočit, ale úplně nesnáším jámy - tam člověk zahučí raz dva a je konec. Velkou pomocí jsou termální brýle, které nerealisticky ukazují lanka, díry, miny, ale vlastně i studenokrevnou zvěř. Celá lokalita se jenom hemží chodícími potravinami, včetně super jedovatých žab. Každopádně jde o příklad představení nových herních prvků, které budou později hrát roli v souboji s The Fear. Laboratoře Tady existuje jeden krásný trik. Není zas tak těžké se proplížit dovnitř a tam si pak nasadit plášť vědce... ale ještě elegantnější je nasadit si plášť vědce okamžitě po vstupu do hlavní brány. Voj 1000 ci, kteří vás spatří, usoudí, že se snažíte jako vědec utéci ze svého pracoviště a eskortují vás zpátky - doprostřed hlavní budovy. Uvnitř je pak spousta menších detailů - v zásadě není problém to projít bez spatření - musíte dávat jen pozor na ostatní vědce, kteří odhalí vaši tvář. V jedné místnosti se nachází uspávací plyn v podobě cigaret, což je jediná zbraň, kterou můžeme použít i v převleku za vědce - pak je to brnkačka. Rozhovor s Graninem je kriticky podstatný i dějově, protože je to právě Granin, který má vizi o Metal Gearu v podobě, v jaké ho známe. A zpátky do džungle mezi pasti. The Fear Tenhle boss je hodně nepříjemný a i když se dá celkem snadno detekovat pomocí termálních brýlí, dostat ho na lopatky pomocí uspávací pistole není zas takový med. The Fear se ale snadno a rychle unaví a pak hledá jídlo. Je zde trik mu naservírovat někam na zem shnilé jídlo, případně jedovaté žáby z téže lokace - The Fear se primárně zaměří na ně a pak máme jistotu, že se moc nenají. Sám jsem ale odhalil trik, který je ale spíše bug. Když má The Fear zhruba tak polovinu staminy, polkněte pilulku falešné smrti. The Fear se nám vysměje na zemi a pak se otočí zády. V ten okamžik se oživte, poodejděte pár kroků a hoďte omračovací granát. Pak se přepněte na nějakou silnější zbraň (já měl Patriota a nekonečnem munice a zapnul jsem si pro jednoduchost auto-aim) a vysypte do něj co nejvíc olova můžete. Je to divné, ale i olovo dává v daný okamžik STUN, takže nakonec jsem udělal stamina kill velice snadno! Skladiště podruhé Dostat se dolů a uspat tři vojáky je na první pohled snadné, ale je nutné to dělat z dálky. Snakovi se ale tak třesou ruce, že to vždycky pokazím a nadávám jak křeček. Přitom stačí si vzít jen Penzamin a je po třasu... po projití skladištěm jsme v lokaci, kde je spousta jídla - i na stromech, takže jsem doplnil zásoby na maximum a vyrazil dál. Příprava na Konec V lese je křižovatka. Cesta vlevo vede za dalším bossem The End, cesta vpravo vede k malé chatě, kterou vřele doporučuji navštívit, protože je tam dost munice, zbraní a trvanlivých potravin. Hlavně ale tato chatka slouží jako demonstrace interiérů. Perfektně si tady můžete vyzkoušet klepání na dveře a následné zlákání nepřátel na jídlo, nemravné časopisy nebo na přidušeného kolegu - a chytit pod krkem jednoho za druhém a vyzpovídat. Taky jsem si tady vyzkoušel rozbitelnost okének ;). The End Tohle je ve skutečnosti důvod, proč jsem se rozhodl sepsat tento článek. The End je zdaleka nejpromyšlenější boss, kterého v této hře najdete. A vůbec bych řekl, že hledáte-li unikátního bosse napříč videoherním médiem, měl by tento souboj okupovat čelní místa hitparád. Koncept bitky je snadný - souboj dvou sniperů - což jsme viděli koneckonců už v prvním Metal Gear Solid. Tentokrát je ale koncept dotažený do konce. Mapa, kde se boss nachází, je prostě obrovská a primitivní vyčkávací taktika může zabrat doslova hodiny - což je samo o sobě unikátní a krásné. Já sám jsem v t 1000 to fázi navíc neměl ostřelovačku (někde jsem ji minul - byl jsem přesvědčený, že je v chatce popsané výše, ale prostě jsem ji nikde nenašel...), navíc jsem chtěl dědu sejmout uspávačkou, takže se taktika musela trochu změnit. Za prvé - tento souboj je unikátní v tom, že The End vás nechce zabít, ale jen uspat. Když vás dostane se staminou na nulu, odnese vaše tělo do podzemí laboratoře, ze které musíme opět utéci. Sám jsem tuto cestu absolvoval asi pětkrát! Za druhé - The End se umí regenerovat z přírody - jakoby fotosyntézou. Za třetí - jednou čas je nám naznačena pozice bosse tím, že se kamera přepne na first person dědy samotného! Vidíme tedy našeho hrdinu, jak na něj The End míří skrz optiku své pušky! Tohle je parádní detail - "second person shooter". Náš hrdina je ale pořád pod naší kontrolou, normálně s ním můžeme prchat a skrývat se - boží! Opravdu to podtrhuje atmosféru interaktivního filmu a zároveň umocňuje prožitek ze souboje sniperů - protože na vlastní oči vidíme, že opravdu používá sniperku, není to jen "nějaká zbraň" - Kojima nás nechal nahlédnout pod pokličku, přímo do očí nepřítele, ale hráč ovládá pořád jen hrdinu... Za čtvrté - dědouška je možné stopovat vizuálně - zanechává šlápoty v blátě - pokud jsou stopy čerstvé, jsou ještě trochu teplé a tehdy pomůžou termální brýle. Za páté - i když možné lokace, odkud The End střílí, jsou vyznačené na mapě (a po výstřelu se dokonce kolečko na mapě vybarví červeně), hra je vysloveně o tom najít alternativní cestu okolo. Když vám to moc dlouho trvá, The End se přesune a máte po ptákách - ale zároveň máte možnost ho začít stopovat. Umělá inteligence tohoto bosse není valná, ale ten skript přesouvání je prostě dokonalej. Jo, a občas usne. Za šesté - je možné sestřelit papouška, který dědu doprovází a to ho samozřejmě rozčílí. Když ale papouška jen uspíme a pak vypustíme zpátky, odhalí nám přesnou pozici bosse! Za sedmé - a tohle mám nejraději - pokud bosse nemůžete porazit dva týdny reálného času (resp. když posunete čas v konzoli samotné), stanete se svědky, jak The End umřel sešlostí a věkem. Za osmé - když si uložíte pozici a resetujete konzoli, The End vás vždy po loadu omráčí a jedete vždy od nuly! Za deváté - na mapě lze zadat Konami code a odhalíte pozici bosse Za desáté - jako u většiny bossů - pilulka falešné smrti vám dá možnost vyslechnout si unikátní monolog plus máme jeden výstřel navrch zdarma ;). Hory Změna prostředí je okamžite znát. Díky řidšímu vzduchu se Snake rychleji vyčerpává... ale hlavně je zde možné provést kanibalismus! To teda vím z nějakého předchozího hraní hry - když zabijete vojáka, tak na jeho tělo slétnou supi a sežerou ho. Když pak supa sejmete a sníte, jíte ho i s obsahem jeho žaludku, kde je tou dobou lidské maso! A údajně pak při souboji s The Sorrow, duch takto zabitého vojáka volá na našeho hrdinu "tys mne sežral!" (nepotvrzeno, ale vůbec bych se nedivil, kdyby Kojima dbal i na tento detail). Každopádně tichý a neviditelný průchod je zde celkem snadný, stačí se dobře kamuflovat a využívat tunýlků ve skalách. Jeden z vojáků vám prozradí frekvenci rádia, skrz kterou lze přivolat regulerní air-strike (ale už jsem nezjistil, zda-li na libovolnou mapu v exteriéru nebo jestli to funguje jen v horách). Rovněž je zde jedno ideální místo pro ostřelovače - s uspávací sniperkou (byť netlumenou) se to dá celkem hezky vyřešit (i když to není zrovna nutné). Na vrcholku hor se setkáme s Evou, která nám dá instantní nudle - pokrm kosmického věku (a Paramedic o ně doslova žadoní). Na cestě zpátky se setkáme s plamenometníky, ale jelikož se dají chytit normálně pod krkem, jsou spíš pro zábavu. V horách je toho ale možné dělat mnohem více - jsou tam protiletadlové kulomety, pomocí RPG jde sejmout vrtulníky a podobně - ale pro můj průchod hrou to bylo nyní nepodstatné. The Fury Kupodivu jsem během hraní u tohoto bosse nenarazil na nic zajímavého :(. Groznyj Grad Celá mise se nyní skládá z jediného cíle - a sice vniknutí do západního křídla továrny, kde se nachází Sokolov a vlastně i Shagohod. Aby se nám to podařilo, musíme sehnat uniformu majora Raikova (který vypadá až moc podezřele jako Raiden) a shodou okolností u sebe máme i jeho masku, takže by to neměl být problém. Kojima si zde evidentně vyřizuje účty s kritiky MGS2 ohledně hlavní postavy - Raiden byl kritizovaný jako "příliš gay" nástupce Solid Snaka (já sám jsem měl valnou část hry problém uvěřit, že za tohodle týpka hraju a pořád jsem si myslel, že už už dostanu zpátky mého oblíbence... no nestalo se tak) a tak z něj tady udělal milence generála Volgina. Uvnitř kanceláří pak pochodují tři stráže a Raikov - jejich skripty se parádně překrývají a tak je opravdu dost těžké najít správný okamžik, kdy je možné omráčeného Raikova odtáhnout a nebýt přitom viděn. Někde v těchto místech si už uvědomíte, jak moc velký dopad má EXTREME obtížnost na hru, musíte skutečně využít všeho co máte po ruce. Nastražit pár nemravných magazínů na záchodky, zaklepat na dveře a tak podobně. Problém je, že když se soudruzi dlouho nehlásí, spustí se automaticky poplach. Dá se to řešit i trpělivostí - Raikov jednou za čas vyjde snad i nahoru - no v mém případě to byla kombinace nemravnosti a štěstí - uniforma byla moje! Mimochodem - než Raikova omráčíte, prokecejte ho - nabízí vám vzájemné soužití, je to správná Raidenovská subinka ;). 1000 Také ale vyzradí něco málo o Volginovi, což se bude setsakramentsky hodit později. A další detail - pokud na sobě máte vědecký oblek (to byl můj případ, možná to není nutné?) a masku, Raikov se do vás zamiluje, když vás potká, až takový narcis to je! Když už na sobě má člověk uniformu, může klidně vojáky šikanovat a mlátit je, což je super - a nikomu to nepřijde podezřelé. Je také možné salutovat, což je také nutné udělat pro vstup do západního křídla. Tady je opět jedna úlitba hratelnosti - není fakt problém se až k západnímu křídlu proplížit i bez převleku majora Raikova a vojáky zlikvidovat (více či méně potichu - já je cvičně vyslechl a pak uspal, teprve pak jsem si nasadil uniformu) - ale dovnitř se bez zasalutování nedostanete. Celé to ale skončí neslavně, přijde Volgin a sáhne našemu hrdinovi do rozkroku. Dle velikosti pyje pozná, že to není Raikov a pak jsme svědky mučení a následného uvěznění. Útěk z vězenské cely Útěk z vězení je klišé, které si Kojima dovolil zpracovat po svém. Celkem existují tři (a půl) způsoby, jak se dostat ven. Za prvé - přes rádiovou frekvenci je možné odemknout celu. Frekvence se dá objevit například first person pohledem v závěru animačky před uvězněním, ale ještě lepší je dávat jídlo našemu hlídači, se kterým pak rozvineme takřka romantický vztah (a také nám voják nechtěně onu frekvenci prozradí - což se dá opět zjistit first person pohledem). Mimochodem tento voják se jmenuje Johny a má průjmy. Za druhé - předstírat smrt pomocí pilulky, pak se prostě probudit. Za třetí - pozvracet se před naším hlídačem. Tím ale legrace nekončí - teď musíte utéci tak, aby vás nikdo neviděl. Já to udělal jednoduše - vypozoroval jsem trasu pochodu hlídače, když šel směrem ode mne, odemkl jsem si pomocí rádiové frekvence a vyšel ven - rovnou do mučírny. Tam jsem chvíli počkal a když se hlídač vracel zpátky, věděl jsem, že několik vteřin bude v kanceláři - a to je dost času na to, abych vyšel ven. POZOR - když stráž projde kanceláří a uvidí prázdnou celu, spustí alarm a to je při této obtížnosti konec hry - takže je to potřeba udělat celé celkem svižně, na první dobrou. (Kupodivu po opuštění věznice už alarm nikdo nespustí ;). Stálo mne to pár continues, ale je to otázka jedné minuty trpělivého čekání a pomalé chůze. Mimochodem - pokud si ve vězení uložíte pozici a resetujete konzoli (pouze na Playstation 2!), stanete se svědky Snakovy noční můry - souboj s policejními zombíky ála Devil May Cry. Tato sekvence byla z HD a 3D verze odstraněna. Přitom je TAK super. Dialogy o upírech a nočních můrách s Paramedic ale zůstaly zachovány. Útěk z Groznyj Grad Tuto část hry považuji jednoznačně za nejtěžší, jelikož Snake přijde o veškerou výbavu, včetně kamufláže. Při nějaké nižší obtížnosti se to dá prostě proběhnout, až do severozápadního rohu pevnosti, kde se nachází muniční sklad i s kulometem M60. Pak není problém vystřílet všechno, všechny a to včetně posil se štíty. Ale udělat to celé bez spatření? Hodně mi pomohlo vizualizovat si hru dvourozměrně - po vzoru prvního Metal Geara. Představoval jsem si, jak asi vypadají výseče výhledů vojáků a pomocí krabice jsem se postupně proplížil až k šachtě do podzemí. Přes jednoho vojáka jsem se nedokázal uspokojivě dostat, protože chodil v příliš úzké uličce, takže mou krabici odhalil. Pom 1000 ohlo mi ho umlátit pažbou mého revolverou (i když jsem měl náboje, nestřílel bych kvůli hluku) - ale nesmí se mačkat tlačítko útoku rychle zběsile za sebou. To sice udělá prima kombo, ale nepřítel se pak ještě zvedne a spatří vás. Takže jsem vychytal, že při útoku zezadu stačí tlačítko mačkat s prodlevou a uštědřit raději pět lehkých, než tři kombo údery - voják se skácel omráčený k zemi. Detail - jelikož je Snake prakticky nahý, mnohem rychleji mu ubývá stamina. A když má prázdný žaludek, prozradí ho jeho kručení. Hezký způsob, jak hráče trochu popohnat. Souboj s The Sorrow Tenhle boss je prostě super. Na kontě jsem měl dle statistiky dva zabité, avšak jelikož jsem se pak nechal vždy zabít a pokračoval přes continue, řeka byla doslova prázdná, vyjma bossů (které jsem teda vždy udělal na stamina kill), takže jsem to celé za pár vteřin prošel a bylo vymalováno ;). Pližba potokem k vodopádu V této části hry nelze postupovat jinak, než odvážnou pližbou, těsně za zády našich nepřátel. V místnosti jsou celkem čtyři vojáci. Jeden je zcela nehybný a kryje podstatnou část koridoru. Jeden pak postává na místě a rozhlíži se kolem sebe. Další dva patrolují na předepsaných trasách. Nejtěžší bylo odhalit, že jeden patrolující chodí až na malý kopeček, odkud má dobrý výhled. Jedinou možností bylo nalepit se na kmen stromu a vypozorovat jak se vojáci pohybují a jakým směrem se otáčejí. Pak je nutné dojít k nim až za záda, co nejtěsněji to jde - a synchronizovat svůj pohyb podél jejich pravé strany, zatímco se otáčejí směrem doleva. Chvíli mi to trvalo, ale prošel jsem. Jedna poznámka stranou - od útěku z vězení až do tohoto okamžiku mi hra nedovolila používat CQC holýma rukama - domnívám se, že vzhledem k zdravotnímu stavu hrdiny je to prostě nemožné. Na nižší obtížnost ale žiju v domění, že je možné vojáky omračovat, možná se pletu. Tak jako tak - tohle je určitě nejkomplikovanější část celé hry. Setkání s Evou Pasáž s Evou je vlastně jenom pasivní animačka s možností pokochat se předokonalým , ale pokud jste si od vězení NEVYNDALI z těla vstřelený projektil, stanete se svědky vtipně nevkusné sexuální scény. Pak se již s plnou výbavou vydá Snake zpátky do pevnosti Groznyj Grad. Generál Volgin Chvíli po návratu do pevnosti Groznyj Grad jsme přímo konfrontováni s úhlavním bossem a jak tomu tak chodí - je to lahůdkové zboží. Možná není tak unikátní, jako The End, ale i tak nabízí více, než se zdá na první pohled. Design tohoto bosse je více orientovaný na hrubou sílu. Pakliže držíte v ruce zbraň, jedním zásahem elektrikou vám vypálí obsah zásobníku, což naštve. Když ho trochu natrénujete, jistě ho dostanete do kolen pomocí kulometu nebo brokovnice. Co ale, když se pokoušíte udělat stamina kill? Jistě zde jsou nějaké triky. Jsou a jak tomu u bossů chodívá - jakmile tyto triky jednou odhalíte, je celá bitka dost snadná a rychlá. Za prvé - nad bitevní arénou jsou trubky s vodou, ty lze rozstřelit a generála tím omráčit - výstřel zdarma. Za druhé - jelikož opodál stojí Ocelot, můžeme mu podruhé ustřelit jeho baret ;). Za třetí - když bitva začne a máme na sobě masku Raikova, Volgin se na nás zálibně dívá - můžeme vystřelit zdarma. Za čtvrté - pokud jste prokecali Raikova, víte, že zel 1000 ené houbičky pohlcují dost elektřiny na to, abychom mohli Volgina zneškodnit uspávacímí cigaretami nebo kapesníčkem s chloroformem. Za páté - když už nic jiného, díky malé bitevní ploše je velmi snadné trefit Volgina omračovacími granáty, které berou hodně staminy. Shagohod K mému překvapení - nic extra jsem tady nenašel. Závěrečná cesta s Evou Finální fáze hry je také dost nabitá speciálními vychytávkami. Evu je nutné krmit, ale taky je možné ji uspat pistolí - jenže pak mluví ze spaní a přivolává stráže. Oproti tomu jsem zjistil, že když Evu jednoduše utlučeme do bezvědomí, tak nemá větší hlad a navíc v tomto stavu mlčí, takže je nejrychlejší ji chytnout za nohy a odtáhnout k cíli. Evu je možné donutit zvracet a jíst hady ;), v detailním pohledu na její rentgenový snímek pak i objevíte, že má prsní implantáty. The Boss Poslední bitva je skutečnou lahůdkou a výzva pro hráče má podobu vysokých nároků na skill. Prakticky zde neexistuje vysloveně snadný způsob vítězství. Jelikož jsem měl uspávací sniperku, zalehl jsem s patřičnou kamufláží a jen vystrčil hlavu nad úroveň květin (HA!) a i když nás stresuje časový limit, je to al dente bez problémů. Mimochodem - v květinách se skrývají také tři hadi - Solid, Liquid a Solidus ;). Tak, a to je konec hry. Rozloučení s Ocelotem už moc tajemství neskrývá, takže hurá dohráno... a znova! Samotné dohraní na EXTREME obtížnost - s přihlédnutím k několika zlehčovákům v 3DS verzi (automatické zaměřování, 100% kamufláž) nebylo tak těžké, jak jsem se obával - i s většinou animací jsem se dostal na osmnáct hodin hry. Teď už to půjde rychleji a rychleji. Co bych ještě rád odhalil: - k čemu jsou prázdné zásobníky? - jak používat mikrofon, nějak jsem asi nepochopil funkci... - sonar/radar - v čem je jeho kouzlo, nikdy jsem ho nepoužil... - no a teda ten FOXHOUND titul získat ;). Doufám, že vás tento netradiční rozbor hry pobavil tak, jako mne samotné hraní. Takhle vypadá čistá platina! P.S.: Samozřejmě uvítám v komentářích jakékoliv tipy na další zajimavé triky! 10 komentářů: Prázdné zásobníky se dají házet a odlákávat stráže. Mikrofon jsem používal při souboji s The End, když po mně vystřelil a já si chtěl směrově vybavit jeho pozici, vytáhl jsem mikrofon a pomalu se otáčel, dokud jsem neuslyšel jeho dech. Intenzita jeho dechu se stupňuje podle vzdálenosti a správnosti namíření. Teď nevím jestli neindikuje i jeho tlukot srdce. PS: Dejve, nepřemýšlels, že by jsi sepsal nějaká tvá očekávání na Phantom Pain ? Nejlépe i nějaká fabulace jaké hratelnosti by jsme se v tomhle poprvé otevřeném světě mohli dočkat ? Jak chce například Kojima bez rozdělení lokací na úseky přinést unikátní tipy hraní ? Mimochodem při hraní Ground Zeroes jsem si připadal jak při inflirtování základny v Metal Gear 2 i díky té barevné stilizaci nebo jak to říct, prostě bomba.OdpovědětVymazat Virtuous mission. Shodit vojáky z mostu ? Přestřel lana, když kolem nich jdou.OdpovědětVymazat Malá základna v džungli. Pokud vrtulník vyhodíš do povětří nebude se vyskytovat v horách.OdpovědětVymazatOdpovědi Ad vrtulník - není to trochu divné? U té malé základny se zdá, že jde o vrtulník Mi8, kdežto v horách lítá Hind Mi24, ne? Ale vyzkouším to, díky za tip!Vymazat Airstrike funguje ve více pozadích, ale pokaždé s jinou frekvencí. Určitě vím, že jsem ho používal v lokaci která se nachází před chatou v lese. Frekvenci prozradil jeden z vojáků v téže lokaci. Hráno na PS2. Omlouvám se za trojitý post, psa cd3 l jsem průběžně jak jsem četl článek a vzpomínal.OdpovědětVymazat Mikrofon se dá použít k lokalizování zvěře, když ještě nejsou Therm brýle.OdpovědětVymazat Ještě jedna věc. Na začátku si zmínil, že o MGS si tady psal tolikrát, že už to snad ani není zábava číst. Já si naopak myslím, že je to VELKÁ zábava číst a minimálně kvůli mě můžeš o MGS psát každý den.OdpovědětVymazat Ještě jednou dík za zapůjčení, tuhle hru jsem si fakt vychutnal a článek mi to připomněl.OdpovědětVymazat Souboj s The Endem fakt super, ten jen tak nezapomenu. Sonar/Radar funguje skvěle v nepřehledném/tmavém prostředí. Například spící pejsky to snadno odhalí a pak také stráže kdesi za rohem když se plížíš v trávě.OdpovědětVymazat Btw: V jeskyních zkus "ping" se sonarem - netopýři to mají fakt rádi :) Jinak ve výpisu verzí jsi opomněl HD verzi pro VItu. Podle mne má tahle verze poněkud lépe vyřešené ovládací schéma (věrnější PS2 verzi) a zůstala přítomna ona zmiňovaná noční můra ve věze 1000 ní po mučení.Odpovědi Díky za tip s netopejrama, zkusím!Vymazat BTW jsem si myslel, že PS3 a Vita verze (HD) je identická a dle Wiki v HD verzi není noční můra. Ověřím, dík.


source: CulturaX

text: Apivita Bee Radiant lehký gelový krém proti stárnutí a na zpevnění pleti 50 ml. Apivita Bee Radiant, 50 ml, Pleťové krémy pro ženy, Pleťový krém Apivita Bee Radiant poskytne vaší tváři každý den přesně takovou péči, jakou si zaslouží.Vlastnosti:navrací pleti pevnost a zanechává ji vypnutouredukuje vrásky a předchází jejich vznikudodává pleti svěžest a jassjednocuje tón pletiSložení:obsahuje minimálně 96 % složek přírodního původuJak používat:Naneste krouživými pohyby na čistou tvář a krk a jemně vmasírujte.


source: fineweb

text: Eurozóna: Komisař pro rozpočet v Řecku naráží 30 leden 2012 Presseurop Público, Le Monde, Ta Nea & 2 others Výměnou za 130 miliard euro z druhého záchranného plánu se Řecko podrobí kuratele eurokomisaře pro rozpočet: tento německý návrh, zveřejněný v předvečer zasedání Evropské rady 30. ledna, není ničím jiným než útokem na státní suverenitu, soudí evropský tisk. „Nad dnešním bruselským summitem Evropské rady se bude vznášet stín,“ konstatuje list Público. „Stín německého návrhu, podle něhož by řecká vláda měla být podřízena přímé kontrole, komisaře pro rozpočet’ s rozhodovacími pravomocemi.“ Podle portugalského deníku to představuje problém, jelikož jedna věc je omezená finanční suverenita v důsledku zvláštních okolností, jako těch, s nimiž se dnes potýkají Portugalsko a Řecko, a něco jiného je sledovat, jak se s politickou suverenitou jedná jako s nějakým podružným problémem. Le Monde poznamenává, že pokud by měl být německý návrh zveřejněný listem Financial Times sedmadvacítkou během zasedání Evropské rady opravdu schválen, muselo by se Řecko ve svém rozpočtu zavázat „k využívání příjmů státního rozpočtu především k obsluze státního dluhu, to znamená ke splácení úroků z půjček. Tato rezignace na suverenitu by podle dotyčného dokumentu měla být „zcela“ implementována do řecké národní legislativy, a to „nejlépe prostřednictvím dodatku k ústavě“. V Aténách vyvolává tento návrh hněv. „Nein, nein, nein,“ píše v titulku list Ta Nea, který se tímto trojitým odmítnutím staví proti požadavkům německé kancléřky na ztrátu státní suverenity, třináctých a čtrnáctých platů a minimální mzdy. Deník dále vyslovuje názor, že vláda, politické strany a odbory musí vytvořit silnou vyjednávací frontu proti věřitelům a supervizorům. Abychom mohli hovořit jedním hlasem, musíme dát všichni stranou své osobní strategie, stranické cíle, rivality mezi jednotlivými skupinami a volební ohledy. Nic z toho by stejně nemělo cenu, pokud by byl náš boj za národní spásu nakonec ztracen. Úvodníkář Jorgos Delastik se na stránkách listu To Ethnos ostře vyhrazuje proti německému návrhu, který nevytváří dojem, že by jej snad představila spřátelená země. Dokument obsahuje podmínky nadiktované dobyvatelem porobenému obyvatelstvu a měl by tedy být řeckým národem považován za nepřátelský útok ze strany státu, který má v úmyslu zničit suverenitu Řecka stejně jako útok nacistického hitlerovského Německa v dubnu 1941. [...] O uzavírání škol či nemocnic, nevyplácení platů a důchodů z veřejných prostředků po několik měsíců má rozhodovat nějaký německý gauleiter. Opovrženíhodní Němci připravují právní rámec, kterým dovedou Řeky k hladomoru v pravém slova smyslu. [...] Tento dokument odhaluje odvrácenou stranu eurozóny a EU ve 21. století. Podle listu Frankfurter Allgemeine Zeitung je tento návrh v každém případě „zastíracím manévrem určeným pro domácí politickou scénu“. Krizi totiž nevyřeší žádný další komisař. Deník připomíná bavorského prince Ottu I. Bavorského, který vládl Řecku v letech 1832-1862, a domnívá se, že můžeme polemizovat o tom, zda Řekové za Otty prožívali hospodářský rozvoj srovnatelný s rozkvětem Bavorska. Ale ani tehdy je dluhy netížily o nic méně než dnes. Dokud totiž bude proudit pomoc, přestože vše, co bylo slíbeno, nebude dodrženo, žádný komisař z Bruselu či Berlína nebude schopen dát aténskou administrativu do pořádku. Stačí se podívat na transfery v rámci Německa. Samotné město Berlín je příjemcem miliard z Bavorska, aniž by tento spolkový stát mohl na berlínském „sexy“ životě na dluh cokoli změnit. A tak to bude pokračovat i nadále, dokud bude těch, kteří berou, více než těch, kteří dávají. A stejně tak tomu je i v EU. Přivodit změnu může pouze metla v podobě tržních úrokových sazeb či reálná hrozba rozpadu eurozóny.


source: wikipedia

text: 25. červen je 176. den roku podle gregoriánského kalendáře (177. v přestupném roce). Do konce roku zbývá 189 dní. Svátek má Ivan. Události Česko 1315 – Jan Lucemburský dorazil do Brna po ukončení válečného tažení proti Matoušovi Čákovi Trenčanskému. 1608 – Podle Libeňské smlouvy postupuje Rudolf II. vládu nad Uhrami, Moravou a Rakouskem svému bratrovi Matyáši Habsburskému 1609 – České a slezské stavy uzavřely konfederaci. 1618 – Třicetiletá válka: účastníci moravského zemského sněmu odmítli spolupráci s českým povstáním. 1764 – Obnoven protireformační patent z 11. září 1749. 1796 – Ludwig van Beethoven poprvé veřejně vystoupil v Praze 1897 – Společnost Městská elektrická dráha Královských Vinohrad zahájila provoz elektrické tramvaje. 1951 – Komunističtí představitelé schválili převedení 77 tisíc úředníků do výroby. 1968 – Parlament schválil rehabilitační zákon. 2004 – Prodlouženo pražské metro o úsek IV.C do stanice Ládví 2007 – První církevní požehnání homosexuálnímu páru v České republice (stalo se tak v kostele U Jákobova žebříku v Praze 8 – Kobylisích). 2008 – silné supercelární bouře zničily Smrkový Týnec. Kroupy velké až 8 cm, nejvyšší náraz větru 68 m/s, extrémní srážkové úhrny. 2012 – Začala vysílat rocková televize TV Pohoda. 2013 – Jiří Rusnok byl jmenován prezidentem Milošem Zemanem předsedou úřednické vlády po pádu vlády Petra Nečase. Svět 4 – Augustus adoptoval syna své manželky Livie Drusilly Tiberia Claudia Nera, který si poté změnil jméno na Tiberius Julius Caesar. 1115 – Sv. Bernard založil klášter Clairvaux. 1530 – Předloženo Augsburské vyznání, jeden ze základních dogmatických spisů lutherské církve. 1678 – Elena Lucrezia Cornaro Piscopia získala jako první žena v historii doktorát na univerzitě. 1788 – Schválením ústavy se Virginie stala 10. státem USA 1876 – Bojovníci indiánských kmenů Lakotů, severních Šajenů a Arapahů porazili americkou armádu v bitvě u Little Bighornu. 1938 – Douglas Hyde se stal prvním prezidentem Irska. 1944 – Pokračovací válka: začala bitva v oblasti Tali-Ihantala. 1948 – Berlínská blokáda: Američané rozhodli o zřízení leteckého mostu k zásobování Západního Berlína. 1950 – Útokem severokorejské armády začala korejská válka. 1975 – Mosambik vyhlásil nezávislost. 1991 – Chorvatsko a Slovinsko vyhlásily svou nezávislost na Jugoslávii. 1997 – Při neúspěšném pokusu o spojení narazila nákladní loď Progress M-34 do ruské vesmírné stanice Mir a vážně poškodila modul Spektr. 1998 – Vydány Microsoft Windows 98. Narození Česko 1819 – Ignaz Ginzkey, český továrník a podnikatel († 1876) 1825 – Alois Anderka, druhý starosta Moravské Ostravy († 7. dubna 1886) 1842 – Julius Roth, český filolog, autor jazykových učebnic († 29. listopadu 1904) 1844 – Karl Max Zedtwitz, český šlechtic a politik († 25. března 1908) 1846 – Vincenc Jarolímek, matematik († 14. prosince 1921) 1864 – Isidor Zahradník, kněz a politik, († 19. února 1926) 1875 – Bohumil Vavroušek, fotograf lidové architektury († 6. října 1939) 1880 – Josef Kalfus, politik, ministr protektorátní vlády († 12. června 1955) 1897 – Oldřich Menhart, typograf, umělecký kaligraf a knižní grafik († 11. února 1962) 1900 – Ladislav Žák, český malíř a architekt († 26. května 1973) 1906 – Václav Husa, historik († 6. února 1965) 1907 – František Khynl, česko-americký zlatník a klenotník († 25. března 2003) 1922 – Věra Janoušková, sochařka, kolážistka, malířka a grafička († 10. srpna 2010) 1924 – Ladislav Čepelák, grafik, kreslíř a ilustrátor († 9. října 2000) 1928 – Václav Kural, historik († 25. června 2011) 1931 – Zdeněk Kárník, historik († 30. září 2011) 1933 – Věra Hrochová, česká historička a byzantoložka († 9. října 1996) 1942 – Ivan Binar, spisovatel 1949 Vladek Lacina, český veslař, bronzová na OH 1976 Irena Pelikánová, soudkyně Soudního dvora Evropské unie 1952 Jarmila Křížová, spisovatelka humoristických vzpomínkových knih Vladimír Mařík, vedoucí katedry kybernetiky ČVUT FEL 1954 – Ludvík Belcredi, český archeolog, příslušník rodu Belcredi 1955 – Ladislav Verecký, novinář, fejetonista, překladatel a spisovatel († 21. dubna 2010) 1957 – Ivana Houserová, česká sklářská výtvarnice († 5. června 2015) 1966 – Vladimír Hron, moderátor, herec a zpěvák 1971 – Robert Reichel, hokejový útočník, olympijský vítěz a trojnásobný mistr světa 1972 – David Křížek, český jachtař, celkem čtyřikrát přeplul Atlantský oceán, trenér SCM lodní třídy 29er 1973 – Milan Hnilička, hokejový brankář, olympijský vítěz a trojnásobný mistr světa 1974 Tereza Pergnerová, moderátorka, herečka a zpěvačka Václav Moravec, redaktor a moderátor 1998 – Zdeněk Piškula, český herec Svět 1242 – Beatrix Anglická, bretaňská vévodkyně z dynastie Plantagenetů († 24. března 1275) 1373 – Johana II. Neapolská, neapolská královna († 2. února 1435) 1507 – Jakobea z Badenu, bavorská vévodkyně († 16. listopadu 1580) 1560 – Wilhelm Fabry, významný německý chirurg († 15. února 1634) 1568 – Gunilla Bielke, švédská královna († 19. června 1597) 1665 – Zikmund František Tyrolský, rakousko-tyrolský velkovévoda (* 27. listopadu 1630) 1709 – Francesco Araja, italský hudební skladatel († 1770) 1817 – Franz Kuhn von Kuhnenfeld, ministr války Rakouska-Uherska († 25. května 1896) 1852 – Antonio Gaudí, španělský architekt († 1926) 1864 – Walther Hermann Nernst, německý fyzikální chemik, nositel Nobelovy ceny za chemii za rok 1920 († 18. listopad 1941) 1869 – Alfred Wilm, německý chemik a metalurg († 6. srpna 1937) 1877 – Haakon Shetelig, norský archeolog a historik († 22. července 1955) 1878 – Wilhelm Pinder, německý teoretik a historik umění († 13. května 1947) 1880 Louis Béchereau, francouzský letecký konstruktér († 1970) Charles Huntziger, francouzský generál († 12. listopadu 1941) 1883 – Alexander Skutecký, slovenský architekt († 1944) 1884 – Daniel-Henry Kahnweiler, německý obchodník s obrazy, vydavatel a spisovatel († 11. ledna 1979) 1886 – Nicolae Petrescu, rumunský filosof, sociolog a sociální antropolog († 13. října 1954) 1890 – Walter Trier, německý ilustrátor († 8. července 1951) 1894 – Hermann Oberth, německý fyzik († 28. prosince 1989) 1900 – Louis Mountbatten, britský šlechtic, námořní velitel a politik († 27. srpna 1979) 1903 – George Orwell (Eric Arthur Blair), britský spisovatel († 1950) 1906 – Dave Trottier, kanadský hokejista, zlato na OH 1928 († 13. listopadu 1956) 1907 – J. Hans D. Jensen, německý jaderný fyzik, Nobelova cena za fyziku 1963 († 11. února 1973) 1910 – Heinrich Appelt, rakouský historik a diplomat († 16. září 1982) 1911 – William Howard Stein, americký biochemik, Nobelova cena za chemii 1972 († 2. února 1980) 1916 – Erich Zöllner, rakouský historik († 11. prosince 1996) 1918 – Ray Huang, americký historik († 8. ledna 2000) 1922 – Johnny Smith, americký jazzový kytarista († 12. června 2013) 1923 – Sam Francis, americký malíř († 4. listopadu 1994) 1924 – Sidney Lumet, americký herec a režisér († 9. dubna 2011) 1925 – Robert Venturi, americký architekt 1926 Ján Eugen Kočiš, slovenský řeckokatolický biskup († 4. prosince 2019) Ingeborg Bachmann, rakouská spisovatelka († 17. října 1973) 1928 Alexej Alexejevič Abrikosov, ruský fyzik, Nobelova cena za fyziku 2003 († 29. března 2017) Peyo, (Pierre Culliford) belgický kreslíř komiksů († 24. prosince 1992) 1929 – Francesco Marchisano, italský kardinál († 27. července 2014) 1931 – Višvanat Pratap Singh, premiér Indie († 27. listopadu 2008) 1933 – Álvaro Siza Vieira, portugalský architekt. 1936 – Bacharuddin Jusuf Habibie, třetí prezident Indonésie († 11. září 2019) 1937 Keizó Obuči, předseda japonské vlády († 14. května 2000) Eddie Floyd, americký zpěvák Nawwáf al-Ahmad al-Džábir as-Sabáh, kuvajtský emír 1938 – Alexandre Chorin, americký matematik 1941 – Denys Arcand, kanadský filmový režisér, scenárista a producent 1942 – Joe Chambers, americký bubeník, pianista, hráč na vibrafon a skladatel 1944 – Dean Falková, americká antropoložka a paleoneuroložka 1945 – Carly Simon, americká zpěvačka, skladatelka a spisovatelka 1946 Ian McDonald, britský hudebník, multiinstrumentalista (Foreigner) Allen Lanier, americký kytarista a klávesista († 14. srpna 2013) 1950 – Taťjana Averinová, sovětská rychlobruslařka, olympijská vítězka († 22. srpna 2001) 1952 Al Parker, americký herec Péter Erdő, maďarský kardinál Martin Gerschwitz, německý klávesista a houslista, člen Iron Butterfly Radka Toneff, norská zpěvačka, klavíristka a skladatelka († 21. října 1982) 1954 David Paich, americký hitmaker, klávesista a hudebník (Toto) Daryush Shokof, íránský filmový režisér, scenárista, herec, producent a malíř Błażej Śliwiński, polský historik 1956 Frances Arnoldová, americká biochemička a chemická inženýrka, nositelka Nobelovy ceny Boris Trajkovski, prezident Republiky Makedonie († 26. února 2004) 1958 – Jig'al Na'or, izraelský herec 1963 – George Michael, britský zpěvák († 25. prosince 2016) 1972 Carlos Delgado, americký baseballista Sajf al-Islám Kaddáfí, bývalý de facto premiér libyjské džamáhíríje 1975 Vladimir Kramnik, ruský šachista Albert Costa, španělský tenista 1981 – Simon Ammann, švýcarský reprezentant ve skoku na lyžích 1982 – Michail Južnyj, ruský tenista 1986 – Aya Matsuura, japonská zpěvačka a herečka Úmrtí Česko 1150 – Jindřich Zdík, duchovní a diplomat, olomoucký biskup (* cca 1080) 1628 – Daniel Basilius z Deutschenberka, matematik a fyzik (* 1585) 1741 – Gottfried Daniel Wunschwitz, šlechtic a sběratel (* 24. března 1678) 1743 – Václav Matyáš Gurecký, hudební skladatel (* 4. srpna 1705) 1757 – Augustin Václav Möltzer, kněz, arciděkan v Horní Polici (* 22. října 1695) 1829 – Josef Bergler, bavorský malíř, ředitel Akademie výtvarných umění v Praze (* 1. května 1753) 1832 – František Josef Gerstner, technik (* 23. únor 1756) 1880 – Alois Larisch, zakladatel vlnařských továren v Krnově (* 11. listopadu 1810) 1888 – František Řivnáč, pražský knihkupec a nakladatel (* 1. září 1807) 1890 – Bedřich Tesař, architekt (* 1835) 1899 – František Schönborn, pražský arcibiskup a kardinál (* 24. ledna 1844) 1902 – Gustav Trautenberger, evangelický duchovní, církevní historik (* 30. července 1836) 1905 – Jaromír Hřímalý, violoncellista (* 23. září 1845) 1908 – Bohumil Bečka, astronom (* 26. května 1853) 1919 – Otakar Trnka, ministr veřejných prací Předlitavska (* 19. července 1871) 1923 – Hermenegild Škorpil, přírodovědec (* 8. února 1858) 1932 – František Bíbl, básník (* 13. listopadu 1880) 1933 – Kamil Hilbert, architekt (* 12. ledna 1869) 1934 – Alois Kalvoda, malíř (* 15. května 1875) 1936 – Anna Schieblová, sestra Tomáše Bati (* 19. května 1872) 1942 – Evžen Rošický, novinář a atlet (* 1914) 1944 – Alois Stompfe, předseda české advokátní komory (* 7. dubna 1868) 1950 – Jan W. Speerger, herec (* 29. dubna 1895) 1951 – Ján Janík, československý politik (* 25. května 1872) 1956 – Eduard Štorch, pedagog a spisovatel (* 10. dubna 1878) 1958 – Antonín Balatka, dirigent a skladatel (* 27. října 1895) 1968 – Vladimír Procházka, právník, ekonom, překladatel a politik (* 12. září 1895) 1970 Karel Marušák, československý politik a politický vězeň (* 20. ledna 1884) Rudolf Brdička, akademik, žák Jaroslava Heyrovského, profesor fyzikální chemie na Karlově univerzitě (* 25. února 1906) Franz Karmasin, československý nacistický politik (* 2. září 1901) 1972 – Jan Matulka, americký malíř (* 7. listopadu 1890) 1980 – Václav Fiala, malíř (* 15. července 1896) 1982 Marie Magda Rezková, odbojářka (* 21. srpna 1895) Radovan Šimáček, spisovatel (* 16. listopadu 1908) 1988 – Anton Krásnohorský, československý fotbalový reprezentant (* 22. října 1925) 1992 – Alena Ladová, malířka (* 29. prosince 1925) 1993 Alois Sopr, sochař a medailer (* 18. března 1913) Miroslav Klega, hudební skladatel a pedagog (* 6. března 1926) 1997 – Michael Čakrt, hudební skladatel (* 15. ledna 1924) 2000 – Václav Hübner, amatérský astronom a skautský pracovník (* 18. dubna 1922) 2001 – Miloslav Charouzd, československý hokejový reprezentant (* 15. srpna 1928) 2003 – Milan Švankmajer, historik (* 27. října 1928) 2005 – Jiří Kodet, herec (* 6. prosince 1937) 2007 – Adolf Filip, herec (* 8. ledna 1931) 2011 – Václav Kural, historik (* 25. června 1928) 2013 – Václav Valeš, místopředseda československé vlády (* 7. dubna 1922) 2015 – Kája Saudek, malíř a komiksový kreslíř (* 13. května 1935) 2017 – Eduard Zeman, ministr školství (* 11. dubna 1948) Svět 1218 – Simon IV. z Montfortu, francouzský šlechtic a křižák (* cca 1165) 1271 – Anna Hlohovská, bavorská vévodkyně a rýnská falckraběnka (* 1250/52) 1337 – Fridrich II. Sicilský, sicilský král (* cca 1272) 1533 – Marie Tudorovna, francouzská královna jako manželka Ludvíka XII. (* 1496) 1535 – Roland de Velville, nemanželský syn anglického krále Jindřicha VII. (* ? 1474) 1609 – Julio Caesar, prvorozený nemanželský syn císaře Rudolfa II. a hraběnky Kateřiny Stradové (* 1586) 1634 – John Marston, anglický básník a dramatik (křtěn 7. října 1576) 1665 – Zikmund František Tyrolský, rakousko-tyrolský velkovévoda, druhý syn Leopolda V. Habsburského a Klaudie Medicejské (* 1630) 1671 – Giovanni Battista Riccioli, italský astronom (* 17. dubna 1598) 1729 – Peregrine Osborne, 2. vévoda z Leedsu, britský admirál a šlechtic (* 1659) 1760 – Hürrem Kadınefendi, manželka osmanského sultána Ahmeda III. (* 6. prosince 1692) 1767 – Georg Philipp Telemann, německý hudební skladatel a varhaník (* 1681) 1804 – Georges Cadoudal, francouzský generál, náčelník šuanů v revoluční občanské válce (* 1771) 1822 – Ernst Theodor Wilhelm Hoffmann, německý spisovatel a hudební skladatel (* 1776) 1835 – Antoine-Jean Gros, francouzský malíř (* 16. března 1771) 1856 – Max Stirner, německý filozof (* 1806) 1858 – Karel II. Schwarzenberg, rakouský politik a voják (* 21. ledna 1802) 1861 – Abdulmecid, turecký sultán (* 25. dubna 1823) 1863 – Johann Karl Ehrenfried Kegel, německý agronom v ruských službách (* 1784) 1864 – Vilém I. Württemberský, württemberský král (* 27. září 1781) 1876 George Armstrong Custer, americký generál (* 1839) Thomas Custer, důstojník armády USA , brat Georgea Armstronga Custera (* 1845) 1886 – Alexander von Nordmann, finský zoolog a botanik (* 24. května 1803) 1889 – Lucy Webb Hayesová, manželka 19. prezidenta USA Rutherforda B. Hayese (* 28. srpna 1831) 1892 Jan Czerski, polský geolog, geograf a objevitel Sibiře (* 15. května 1845) Eduard Herbst, ministr spravedlnosti Předlitavska (* 1. prosince 1820) 1894 – Marie François Sadi Carnot, francouzský politik a prezident (* 1837) 1898 – Ferdinand Julius Cohn, německý biolog (* 1828) 1912 – Lawrence Alma-Tadema, nizozemský malíř (* 8. ledna 1836) 1916 – Thomas Eakins, americký výtvarný umělec (* 25. července 1844) 1923 – Asen Chalačev, bulharský politik (* 28. prosince 1889) 1938 – Nikolaj Sergejevič Trubeckoj, ruský jazykovědec a etnolog (* 15. dubna 1890) 1951 – Robert William Seton-Watson, britský historik (* 20. srpna 1879) 1953 – Fritz Kirchhoff, německý režisér a filmový producent (* 10. prosince 1901) 1958 George Orton, kanadský olympijský vítěz na 3000 metrů překážek (* 10. ledna 1873) Alfred Noyes, anglický básník (* 16. září 1880) 1960 Otto Ender, kancléř Rakouska (* 24. prosince 1875) Walter Baade, německo-americký astronom (* 1893) 1964 Gerrit Rietveld, nizozemský architekt a designér (* 1888) Augusta Marie Luisa Bavorská, bavorská princezna a rakouská arcivévodkyně (*28. dubna 1875) 1971 – John Boyd Orr, skotský lékař, biolog a politik, nositel Nobelovy ceny za mír (* 23. září 1880) 1974 – Avraham Daus, izraelský dirigent a hudební skladatel (* 6. června 1902) 1975 – Eugen Fink, německý filosof (* 11. prosince 1905) 1976 – Johnny Mercer, americký skladatel (* 1909) 1977 – Olave Baden-Powell, spoluzakladatelka Světového sdružení skautek (* 22. února 1889) 1979 – Philippe Halsman, americký portrétní fotograf (* 2. května 1906) 1982 – Edward Hamm, americký olympijský vítěz ve skoku do dálky 1928 (* 13. dubna 1906) 1983 – Alberto Ginastera, argentinský hudební skladatel (* 11. dubna 1916) 1984 – Michel Foucault, francouzský filozof, psycholog a historik (* 1926) 1988 – Hillel Slovak, kytarista skupiny Red Hot Chili Peppers (* 1962) 1992 Kurt Lütgen, německý spisovatel (* 25. listopadu 1911) James Stirling, britský architekt (* 1926) 1995 Warren E. Burger, americký politik a předseda Nejvyššího soudu USA (* 17. září 1907) Ernest Thomas Sinton Walton, irský fyzik, nositel Nobelovy ceny (* 1903) 1997 – Jacques-Yves Cousteau, francouzský podmořský badatel (* 1910) 2006 – Irving Kaplansky, kanadský matematik (* 22. března 1917) 2009 Farrah Fawcett, americká herečka (* 1947) Michael Jackson, americký zpěvák a skladatel (* 1958) 2011 – Aalaeddin Melmasi, íránský fotograf, překladatel a básník (* 9. ledna 1952) 2012 – Jicchak Galanti, izraelský politik (* 12. února 1937) Svátky Česko Ivan Prosper Tadeáš Zdík, Zdislav, Zdeslav Šalomoun, Šalamoun Den roztroušené sklerózy v ČR Den odchodu okupačních vojsk (podepsáno prezidentem republiky dne 14. dubna 2022) Svět Den námořníků (IMO) Slovensko: Tadeáš a Olívia Slovinsko: Den státnosti Chorvatsko: Den státnosti Mosambik: Den nezávislosti Gibraltar: Spring Bank Holiday Svatí a blahoslavení Sv. Ivan Český – Poustevník Sv. Adalbert z Egmondu – Jáhen a opat Sv. Domingo Henares de Zafra Cubero – Biskup a mučedník Sv. Phanxicô Ðỗ Văn Chiểu – Laik a katecheta Sv. Eurosie z Jaci – Panna a mučednice Sv. Febronia z Nisibis – Panna a mučednice Sv. Vilém z Vercelli – Opat Sv. Maxim z Turína – Biskup Sv. Prosper z Aquitanie – Mnich a teolog Sv. Prosper z Reggio nell'Emilia – Biskup Sv. Šalomoun z Bretaně – Král Sv. Tigris z Maurienne – Panna a poustevnice Bl. Dorota z Montau – Vdova a mystička Bl. Jan Španělský – Mnich a převor Kartuziánů Bl. Marie Lhuilier – Řeholnice a mučednice Pranostiky Česko Svatý Ivan bývá plačtivý pán. Externí odkazy Červnové dny


Piškvorkiáda v ZŠ Komenského vstoupila do druhého ročníku - Náchodský deník Piškvorkiáda v ZŠ Komenského vstoupila do druhého ročníku Náchod - V minulém roce jsme na naší Základní škole v Komenského ulici v Náchodě uspořádali pro žáky druhého stupně turnaj v piškvorkách. A protože se Piškvorkiáda setkala s velkým zájmem žáků, rozhodli jsme se z této soutěže udělat tradici. Závěrečné boje o první místo. Na snímku Tomáš Tyler a Adam Ježek.Foto: Lenka Malá V letošním školním roce tedy proběhl její druhý ročník. Do soutěže se přihlásilo celkem 76 žáků, které jsme rozdělili do kategorií 6. až 7. třídy a 8. až 9. třídy. Základní kolo hráči odehráli během měsíce listopadu v nalosovaných skupinách, ze kterých postoupili vítězové skupin do dalších kol. Ta se odehrála vyřazovacím způsobem, když pak do finále postoupili čtyři hráči z každé kategorie. Závěrečné kolo se uskutečnilo 12. ledna letošního roku. Vítězem kategorie 8. až 9. třídy se stal Daniel Vlček z 8. D. Další místa obsadili Petr Resl z 8. A, Vojtěch Novotný z 8. D a Michal Hanuš z 9. D V kategorii 6. až 7. třídy vyhrál Adam Ježek ze 7. B, na druhé příčce se umístil Tomáš Tyler z 6. D, na dalších pak Petra Honzerová ze 7. C a Vojtěch Mrověc z 6. D. Všichni účastníci finále byli odměněni diplomem a pěknými cenami, na které finančně přispělo SRPDŠ, kterému tímto děkujeme. (Lenka Malá)