30. 12. 2010 Deset nejzásadnějších her desetiletí Za deset let vyšlo mnoho tisíců her, které se mi někdy líbily, ale převážně nelíbily nebo jsem je ani nehrál. Nebudu se ale tvářit, že bych nevnímal vývoj trhu či že bych mohl upírat (převážně komerční) úspěch hrám, které mne bytostně urážejí. Podobně, jako u žebříčku předchozího bych se rád pokusil seřadit důležité hry poslední desetiletky tak, aby reprezentovaly můj pocit ze situace, nikoliv přání. Například – těžko budu upřímně nominovat Minecraft, protože prostě nevěřím, že by tato vlaštovka změnila uvažování velkých distribučních firem, není to podle mne natolik zásadní. I když by se mi to samozřejmě líbilo (čas ještě nestihl ukázat). Při skládání finální desítky jsem si také uvědomil, že často nereferuji k jednotlivým hrám, ale spíše sériím či rovnou událostem nebo trendům. Jde tedy o soupis, který reprezentuje moje hlavní pocity o herním trhu za posledních deset let. A pozor – nejsem vševědoucí, takže to popisuji z toho, co vím a co si pamatuji. Nějaký analytik mne může právem odsoudit – tohle je jen osobní sonda. A opět – samotné pořadí je převážně informativního rázu. 10. Facebook a boom casual her I když si o Facebooku nemyslím nic moc extrovního, z herního hlediska mne překvapilo, kolik hravých lidí bylo dosud přehlíženo. I když flashové hry na internetu jsou součástí snad v bookmarku každého prohlížeče, „překonat Solitaire“ u sekretářek a „nehráčů“ nějakou vlnou se 1000 podařilo pravděpodobně až hrám jako Mafia Wars a Farmville. Sám s těmito hrami nemám naprosto žádnou zkušenost a ani po tom nijak zvlášť netoužím. Jelikož ale i moje absolutně neherní sestra začala sklízet mrkev, musel jsem se zamyslet. Zamysleli se ale i ostatní, zejména velcí vydavatelé. Potenciál stovky milionů registrovaných hráčů pro účely výdělku v poměru s náklady na vývoj her překonává tradiční model distribuce. Prakticky všichni se pustili do rýžování. S trochou namyšlenosti si o těchto casual hrách myslím něco o podřadnosti a nedostatečné sofistikovanosti, ale nic to nemění na tom, že Facebook navždy změnil herní trh. Na stejnou příčku se ze stejných důvodů probojoval také iPhone. Tomu vy říkáte „hry“? Nevím, ale vydělává to slušně, takže asi ano. 9. OnLive Nevěřím tomu, že zrovna služba OnLive je tou, která navždy změní styl hraní her. Ale určitě je zásadní, že někdo uvádí cloud-computing v praxi a že se tak hry stanou mnohem dostupnější a díky nulovému pirátství i výdělečnější. Napsat klienta bude možné v budoucnosti snad pro každou platformu (možná i pro Amigu – Natami) hrát tak hry bez jakéhokoliv omezení. Jak se už v minulosti IT ukázalo – všechny zásadní výdobytky moderní technologie využijí především hry. A samozřejmě, že nejde jenom o hry, pronajmout si špičkové 3D studio na týden bude právě díky těmto „on demand“ terminálovým službám běžnou realitou (konec konců – v jenom starším Score si takto zafantazíroval v článku o renderingu na Siliconech snad Haquel P. Tickwa nebo Rybka). Skeptiků je pořád docela hodně, zejména těch, kteří „chtějí mít své hry u sebe“. Z hlediska zvyku je to pochopitelné, ale nezapomínejme, že pokud se tento model hraní her osvědčí, nebudeme postaveni před nějakou volbu. Zde je nutné podotknout, že faktická úspěšnost systému stojí na business modelu, který je momentálně v plenkách. Pokud ale budou hráči postaveni před funkční službu, kde si za dva dolary mohou vyzkoušet o víkendu několik her (aniž by museli stahovat gigabajty dat warezu z dražšího rapidshare), tak po tom nejspíš sáhne slušná řádka lidí. A pro technologické skeptiky – již v současnosti je téměř polovina veškeré internetové komunikace tvořena streamovaným videem. Hrát hru přes podobný terminál se tak rovná sledování HD videa na Youtube. Nic, co by linky neunesly. 8. Guitar Hero / Rock Band Jsou události, které ovlivní průmysl na celá století, ale pak jsou události, které mají omezenou platnost. Společně s casual hrami je nástup jednoduchých rytmických her do naší společnosti opravdu zásadní událostí. Okopírovaný koncept z japonské hry Guitar Freaks, trochu těch slavných jmen kapel a máme tady instantní hit. O hratelnosti nelze diskutovat, ale zároveň se neubráním pocitu, že posledních pět let v oboru hudebních her jsme viděli velice rychlý vzestup i pád. Hry, které z hardwarového hlediska musí běžet i na Sega MegaCD s naprosto nulovou invencí tak spoléhají na samotnou hudbu. Cynicky bych nejraději řekl, že západní trh prostě jen okukuje japonce a sem tam náhodně zkusí něco vydat u nás, jestli se to chytí. Plastové kytary nalákaly i mnohé „nehráče“, už nejsou za exoty, co neumí ovládat gamepad. Rozšíření o bicí soustavu, případně mikrofon pro karaoke podtrhuje situaci. Náklady na vývoj nového dílu? Licence na hudbu plus nula. Výdělek? Hodně. Těžko usuzovat, jestli vydavatelé udrží tempo vydávání nových dílů ála série sportů od EA. Prodejnost má spíše klesající tendenci. Ale nejde ok 1000 ecat fakt, že jde o velice výraznou součást herní scény posledních deseti let. 7. Mafia 2 a DLC výdělky Mikrotransakce jsou pořád velice populární a „přivydělat“ si pomocí DLC je určitě lákavá nabídka. Jistého extrémního pokusu se pokusila Mafia 2. Nedodělaná, nedoladěná a záměrně osekaná hra se v prvé vlně prodávala normálně, za plnou cenu, aby o několik týdnů později doladila příjmy tím, že vydala dost podstatné části hry za extra poplatek. Přestože se hra komerčně relativně uchytila (světové prodeje okolo 1,4 milionu kusů jsou z mého úhlu pohledu zázrak), určitě nevydělala tolik, kolik si Take2 přáli. Oproti tomu mohu postavit DLC k Modern Wrafare 2, který za cenu 15ti dolarů prodal první dny 2,5 milionu kusů, aniž by do hry přinesl nějaké zásadní novinky. Marketing okolo her se stává rok od roku komplikovanějším a i když se přítomnost DLC dá považovat za standard, ještě jsme nenašli nějakou jednotnou a úspěšnou skladbu. Porovnejme DLC pro GTA4 a Dragon Age. DLC tady ještě nějakou dobu budou, však oni se vývojaři rádi chlubí DLC dříve, než vydají samotnou hru! 6. Call of Duty – Modern Warfare Infinity Ward za mohutné reklamní podpory ze strany Activision udělali se sérií Call of Duty nevídané. Davová hysterie z výbuchu atomové bomby, silná orientace na multiplayer a opravdu vysoké hodnocení v magazínech. Mrtvá a nudná série z druhé světové války dostala do zad nový vítr. Že byla hra podle mne naprosto podřadná je celkem fuk. Krom druhého dílu jsme byli svědky vyrukování s novou kopií – Medal of Honor se pokusil vstát z mrtvých, do toho Black Ops. A celý systém povyšování v multiplayeru převzaly snad všechny hry, jako o pár let dříve všechny third person střílečky přavzaly lepení ke zdi od Gears of War. Komičnost situace „úspěšná pornografická hra“ se ale vygradovala konfliktem mezi Infinity Ward a Activision, do té doby živitelem. Člověk si připadá jak u blbejch na zahrádce, protože vykašlat se na slípku snášející zlatá vejce může opravdu jen idiot. Přitom plány s celou frenčízou mají Activision nemalé. Ano, posledních pár let bylo notně ovlivněno fenoménem Modern Warfare, z čehož sice upřímně jsem trochu nešťastný, ale zároveň pobavený. 5. "Úspěch" Playstation 3 Řeknu to na plnou hubu. Playstation 3 pošpinila slavnou značku Playstation, jakou jsme milovali deset let před ní. Můžeme se tady hádat, jelikož komerčně konzole nepropadla (proti opravdu nejistým startovním prodejům), ale SONY naprosto ujel vlak. Playstation 3 je až druhá v řadě, což je při opírání se o third party vývojaře naprostý průser. Druhořadé porty multiplatformních her, sporadicky uspokojivá online nabídka, ztráta exkluzivity slavných značek. A to nemluvím o těch bolístkách s devkitem, uživatelskou nepříjemností, nesplněných slibech. SONY se podařilo téměř potopit jeden z symbolů moderního herního věku. Pravdou je, že těch pár „zásadních“ značek dokázala Playstation 3 dovést do konce. Metal Gear Solid, God of War 3, Gran Turismo 5 a snad se brzy připojí Last Guardian. A několik málo jich i přidala – Uncharted. Ale je to podle mne málo. Rozumím tomu, že je XBOX 360 v hledáčku herních vývojařů, Microsoft to prostě zvládl. SONY se svým sofistikovaným hardwarem bohužel ne. Zbývá jen čekat, kdo ze tří současných gigantů ohlásí novou generaci konzolí jako první a jak to dopadne s Playstation 3, potažmo 4. 4. World of Warcraft Blizzard jsou prakticky jediní na světě, kteří provozují MMORPG s brutálním ziskem. Jso 896 u navíc jediní, kteří se mohou opřít čistě o PC komunitu a vydělat na tom. Hry jako Starcraft 2 a chystané Diablo 3 jsou již nyní instantní hity, na které se bude v dobrém vzpomínat (byť jsem od Starcraftu 2 čekal větší zemětřas). Jedině Blizzard si může dovolit, má na to koule, zrušit hru těsně před dokončením vývoje. Všechna čest – jako poslední mohykáni „fujkonzolím“ se jim daří velice dobře. Je to ale hlavně World of Warcraft, kterého Blizzard ždíme naprosto neuvěřitelně. Davová hysterie, která každým rokem spíše stoupá (což souvisí s otevřením dveří casual hráčů), neovlivňuje zdaleka jen herní průmysl, ale vůbec celý svět. První pokusy o překonání tohoto fenoménu skončily skoro vždy fatálním neúspěchem a jenom pár posledním se daří držet se systému měsíčních plateb. Sice se daří hrám zdarma s mikroplatbami, ale pokud jste si všimli kauzy APB, tak máte jasno. World of Warcraft je ekvivalent Františka Josefa – všechny nás přežije. A to od roku 2004. 3. Steam Parní stroj se rozjel a de facto zmonopolizoval globální digitální distribuci PC her. Steam částečně udělal z PC „regulerní herní platformu“, postavil se za PC, jako za vlastní. Vzniká celá řada her exkluzivně pro Steam, většinu her nemá smysl pořizovat jinde kvůli komunitě a trofejím. Nevěřil jsem tomu, že se to Valve podaří prosadit, podobně, jako nyní nevěřím službě OnLive. Ale Steam se uchytil a funguje perfektně, všechna čest. I když... Zároveň jsem si ale nemohl nevšimnout určitého fenoménu „nakupovačů“. Steam se svými agresivními slevami „nutí“ hráče ke koupi nějakého prastarého titulu jenom proto, že je za jedno euro v akci. Nemalá část mého okolí otevřeně přiznává, že nakupuje na Steamu staré hry, aby „odčinili hříchy mládí“. Na účtě se jim tak hromadí hry, aniž by je jedinkrát vůbec zap 1000 nuli. Marketingově geniální. V reálu trochu děsivé. Genderové anekdoty o ženských na nákupech aplikované na nerdy. 2. Vstup Microsoftu na herní trh Dneska to bereme, jako samozřejmost, ale před rokem 2000 byl vztah Microsoftu ke hrám více méně vlažný až chladný. Hry z jejich vlastní produkce stály obvykle za prdlačku a nebýt série Flight Simulator, asi by si nikdo tuto firmu s hrami nespojoval. Bylo ale "podezřelé", že herní periferie měl Microsoft vždy jedny z nejlepších ve své kategorii. Pak došlo k portaci Windows CE na Dreamcast a okolo roku 1999 nám Bill Gates se zářivým úsměvem oznámil, že Microsoft vstupuje na trh s herními konzolemi. Laik by řekl, že šance byly mizivé, ale kdo trochu zná taktiku Microsoftu, okamžitě poznal, že tady končí legrace. XBOX vydaný v roce 2001 disponoval harddiskem, online službami, velice slušným výkonem a některými funkcemi, které ho v jistém smyslu staví do špičky šesté generace konzolí. Přestože celkové prodeje okolo 24 milionů kusů vypadají vedle 140ti milionům Playstation 2 jako propadák, Microsoft dokázal na tomto prvním kroku postavit XBOX 360 a zcela zvrátit poměr sil. Navíc nyní s vydáním Kinectu si vede lépe, než věčný rival SONY. Marketingově nejde Microsoftu nic vytknout a přestože si nemyslím, že by v blízké budoucnosti dokázali konkurenci zničit, jde o jednu z nejdůležitějších herních událostí za posledních deset let. 1. Wii Sports Jestli něco poznamenalo posledních deset let, je to podle mne především Nintendo Wii a Wii Sports. Při ohlašování další generace konzolí to bylo Nintendo, které platilo za černého vzadu. Všichni úžasně dospělí Microsofti a SONYisti se smáli při představě, že by při „nextgen válce“ mohla uspět hardwarově zastaralá konzole s jakýmsi divným ovladačem. A ten název! Ale bylo to Nintendo Revolution, které jim zavřelo huby. Ať už to bylo osvícení Shigeru Miyamota nebo zkrátka štěstí, Nintendo vypálilo rybník naprosto všem. Brutální prodeje neustaly v pravém smyslu slova dodnes. Herní konzole se uvelebila v obývácích naprostých nehráčů, ale i těch, kteří chtěli pokračovat v tradici. Kde Wii nemělo co nabídnout graficky, nastoupil ovladač a jediná hra přímo v balení – Wii Sports. Jsem naprosto přesvědčen, že éra pohybového hraní začala koncem roku 2006 s vydáním Wii a skončila zhruba o rok později. Nintendo za ty čtyři roky drasticky změnilo pohled lidí na tuto firmu. Opravdu lidi baví hrát staré hry dokola? Opravdu jim nevadí komická úroveň technologií? Opravdu jim nevadí nulová online podpora? Ukázalo se, že v průniku casual a hardcore hráčů vítězí Wii na celé čáře – „vlastní“ skoro 50% trhu a konec generace je na dosah. A jsem přesvědčen, že zásadní dík patří právě Wii Sports. S poťouchlým úsměvem sleduji, jak se SONY a Microsoft snaží přihřát si polívčičku. Pozdě hoši, pozdě. Přestože Kinect člověka nadchne alespoň technologicky, éra, kdy by podobný kus hardware převálcoval konkurenci je nenávratně pryč. Ještě komičtěji působí křečovité snahy SONY se svým Move systémem. Hardware funguje pěkně, ale „PS3 Sports“ to nezachrání. Hlavně, že jste se smáli. Teď se směje Nintendo. S minimálními výrobními náklady a s pozicí David proti Goliášům jsem moc rád, že „jim to posměváčkům Nintendo nandalo“. Bludr nedávno napsal v trochu jiném kontextu o úspěchu iPhone her typu Angry Birds, že jde o hry s jednoduchým nápadem, dobrým PR a obrovskou porcí štěstí. Wii Sports jsou myslím úspěšné na podobném principu. Naštěstí ale Nintendo (po diskutabilním roce 2008) dokázalo nezničit pověst konzole a vydalo dost her tradič 1000 ních i nových, které konzoli jako celek řadí právem do úspěšné kategorie. Sám jsem velice zvědavý, co nás čeká v následujících letech - a to nejen od Nintenda. Při skládání finální desítky jsem si také uvědomil, že často nereferuji k jednotlivým hrám, ale spíše sériím či rovnou událostem nebo trendům. Jde tedy o soupis, který reprezentuje moje hlavní pocity o herním trhu za posledních deset let. A pozor – nejsem vševědoucí, takže to popisuji z toho, co vím a co si pamatuji. Nějaký analytik mne může právem odsoudit – tohle je jen osobní sonda. A opět – samotné pořadí je převážně informativního rázu. 10. Facebook a boom casual her I když si o Facebooku nemyslím nic moc extrovního, z herního hlediska mne překvapilo, kolik hravých lidí bylo dosud přehlíženo. I když flashové hry na internetu jsou součástí snad v bookmarku každého prohlížeče, „překonat Solitaire“ u sekretářek a „nehráčů“ nějakou vlnou se 1000 podařilo pravděpodobně až hrám jako Mafia Wars a Farmville. Sám s těmito hrami nemám naprosto žádnou zkušenost a ani po tom nijak zvlášť netoužím. Jelikož ale i moje absolutně neherní sestra začala sklízet mrkev, musel jsem se zamyslet. Zamysleli se ale i ostatní, zejména velcí vydavatelé. Potenciál stovky milionů registrovaných hráčů pro účely výdělku v poměru s náklady na vývoj her překonává tradiční model distribuce. Prakticky všichni se pustili do rýžování. S trochou namyšlenosti si o těchto casual hrách myslím něco o podřadnosti a nedostatečné sofistikovanosti, ale nic to nemění na tom, že Facebook navždy změnil herní trh. Na stejnou příčku se ze stejných důvodů probojoval také iPhone. Tomu vy říkáte „hry“? Nevím, ale vydělává to slušně, takže asi ano. 9. OnLive Nevěřím tomu, že zrovna služba OnLive je tou, která navždy změní styl hraní her. Ale určitě je zásadní, že někdo uvádí cloud-computing v praxi a že se tak hry stanou mnohem dostupnější a díky nulovému pirátství i výdělečnější. Napsat klienta bude možné v budoucnosti snad pro každou platformu (možná i pro Amigu – Natami) hrát tak hry bez jakéhokoliv omezení. Jak se už v minulosti IT ukázalo – všechny zásadní výdobytky moderní technologie využijí především hry. A samozřejmě, že nejde jenom o hry, pronajmout si špičkové 3D studio na týden bude právě díky těmto „on demand“ terminálovým službám běžnou realitou (konec konců – v jenom starším Score si takto zafantazíroval v článku o renderingu na Siliconech snad Haquel P. Tickwa nebo Rybka). Skeptiků je pořád docela hodně, zejména těch, kteří „chtějí mít své hry u sebe“. Z hlediska zvyku je to pochopitelné, ale nezapomínejme, že pokud se tento model hraní her osvědčí, nebudeme postaveni před nějakou volbu. Zde je nutné podotknout, že faktická úspěšnost systému stojí na business modelu, který je momentálně v plenkách. Pokud ale budou hráči postaveni před funkční službu, kde si za dva dolary mohou vyzkoušet o víkendu několik her (aniž by museli stahovat gigabajty dat warezu z dražšího rapidshare), tak po tom nejspíš sáhne slušná řádka lidí. A pro technologické skeptiky – již v současnosti je téměř polovina veškeré internetové komunikace tvořena streamovaným videem. Hrát hru přes podobný terminál se tak rovná sledování HD videa na Youtube. Nic, co by linky neunesly. 8. Guitar Hero / Rock Band Jsou události, které ovlivní průmysl na celá století, ale pak jsou události, které mají omezenou platnost. Společně s casual hrami je nástup jednoduchých rytmických her do naší společnosti opravdu zásadní událostí. Okopírovaný koncept z japonské hry Guitar Freaks, trochu těch slavných jmen kapel a máme tady instantní hit. O hratelnosti nelze diskutovat, ale zároveň se neubráním pocitu, že posledních pět let v oboru hudebních her jsme viděli velice rychlý vzestup i pád. Hry, které z hardwarového hlediska musí běžet i na Sega MegaCD s naprosto nulovou invencí tak spoléhají na samotnou hudbu. Cynicky bych nejraději řekl, že západní trh prostě jen okukuje japonce a sem tam náhodně zkusí něco vydat u nás, jestli se to chytí. Plastové kytary nalákaly i mnohé „nehráče“, už nejsou za exoty, co neumí ovládat gamepad. Rozšíření o bicí soustavu, případně mikrofon pro karaoke podtrhuje situaci. Náklady na vývoj nového dílu? Licence na hudbu plus nula. Výdělek? Hodně. Těžko usuzovat, jestli vydavatelé udrží tempo vydávání nových dílů ála série sportů od EA. Prodejnost má spíše klesající tendenci. Ale nejde ok 1000 ecat fakt, že jde o velice výraznou součást herní scény posledních deseti let. 7. Mafia 2 a DLC výdělky Mikrotransakce jsou pořád velice populární a „přivydělat“ si pomocí DLC je určitě lákavá nabídka. Jistého extrémního pokusu se pokusila Mafia 2. Nedodělaná, nedoladěná a záměrně osekaná hra se v prvé vlně prodávala normálně, za plnou cenu, aby o několik týdnů později doladila příjmy tím, že vydala dost podstatné části hry za extra poplatek. Přestože se hra komerčně relativně uchytila (světové prodeje okolo 1,4 milionu kusů jsou z mého úhlu pohledu zázrak), určitě nevydělala tolik, kolik si Take2 přáli. Oproti tomu mohu postavit DLC k Modern Wrafare 2, který za cenu 15ti dolarů prodal první dny 2,5 milionu kusů, aniž by do hry přinesl nějaké zásadní novinky. Marketing okolo her se stává rok od roku komplikovanějším a i když se přítomnost DLC dá považovat za standard, ještě jsme nenašli nějakou jednotnou a úspěšnou skladbu. Porovnejme DLC pro GTA4 a Dragon Age. DLC tady ještě nějakou dobu budou, však oni se vývojaři rádi chlubí DLC dříve, než vydají samotnou hru! 6. Call of Duty – Modern Warfare Infinity Ward za mohutné reklamní podpory ze strany Activision udělali se sérií Call of Duty nevídané. Davová hysterie z výbuchu atomové bomby, silná orientace na multiplayer a opravdu vysoké hodnocení v magazínech. Mrtvá a nudná série z druhé světové války dostala do zad nový vítr. Že byla hra podle mne naprosto podřadná je celkem fuk. Krom druhého dílu jsme byli svědky vyrukování s novou kopií – Medal of Honor se pokusil vstát z mrtvých, do toho Black Ops. A celý systém povyšování v multiplayeru převzaly snad všechny hry, jako o pár let dříve všechny third person střílečky přavzaly lepení ke zdi od Gears of War. Komičnost situace „úspěšná pornografická hra“ se ale vygradovala konfliktem mezi Infinity Ward a Activision, do té doby živitelem. Člověk si připadá jak u blbejch na zahrádce, protože vykašlat se na slípku snášející zlatá vejce může opravdu jen idiot. Přitom plány s celou frenčízou mají Activision nemalé. Ano, posledních pár let bylo notně ovlivněno fenoménem Modern Warfare, z čehož sice upřímně jsem trochu nešťastný, ale zároveň pobavený. 5. "Úspěch" Playstation 3 Řeknu to na plnou hubu. Playstation 3 pošpinila slavnou značku Playstation, jakou jsme milovali deset let před ní. Můžeme se tady hádat, jelikož komerčně konzole nepropadla (proti opravdu nejistým startovním prodejům), ale SONY naprosto ujel vlak. Playstation 3 je až druhá v řadě, což je při opírání se o third party vývojaře naprostý průser. Druhořadé porty multiplatformních her, sporadicky uspokojivá online nabídka, ztráta exkluzivity slavných značek. A to nemluvím o těch bolístkách s devkitem, uživatelskou nepříjemností, nesplněných slibech. SONY se podařilo téměř potopit jeden z symbolů moderního herního věku. Pravdou je, že těch pár „zásadních“ značek dokázala Playstation 3 dovést do konce. Metal Gear Solid, God of War 3, Gran Turismo 5 a snad se brzy připojí Last Guardian. A několik málo jich i přidala – Uncharted. Ale je to podle mne málo. Rozumím tomu, že je XBOX 360 v hledáčku herních vývojařů, Microsoft to prostě zvládl. SONY se svým sofistikovaným hardwarem bohužel ne. Zbývá jen čekat, kdo ze tří současných gigantů ohlásí novou generaci konzolí jako první a jak to dopadne s Playstation 3, potažmo 4. 4. World of Warcraft Blizzard jsou prakticky jediní na světě, kteří provozují MMORPG s brutálním ziskem. Jso 896 u navíc jediní, kteří se mohou opřít čistě o PC komunitu a vydělat na tom. Hry jako Starcraft 2 a chystané Diablo 3 jsou již nyní instantní hity, na které se bude v dobrém vzpomínat (byť jsem od Starcraftu 2 čekal větší zemětřas). Jedině Blizzard si může dovolit, má na to koule, zrušit hru těsně před dokončením vývoje. Všechna čest – jako poslední mohykáni „fujkonzolím“ se jim daří velice dobře. Je to ale hlavně World of Warcraft, kterého Blizzard ždíme naprosto neuvěřitelně. Davová hysterie, která každým rokem spíše stoupá (což souvisí s otevřením dveří casual hráčů), neovlivňuje zdaleka jen herní průmysl, ale vůbec celý svět. První pokusy o překonání tohoto fenoménu skončily skoro vždy fatálním neúspěchem a jenom pár posledním se daří držet se systému měsíčních plateb. Sice se daří hrám zdarma s mikroplatbami, ale pokud jste si všimli kauzy APB, tak máte jasno. World of Warcraft je ekvivalent Františka Josefa – všechny nás přežije. A to od roku 2004. 3. Steam Parní stroj se rozjel a de facto zmonopolizoval globální digitální distribuci PC her. Steam částečně udělal z PC „regulerní herní platformu“, postavil se za PC, jako za vlastní. Vzniká celá řada her exkluzivně pro Steam, většinu her nemá smysl pořizovat jinde kvůli komunitě a trofejím. Nevěřil jsem tomu, že se to Valve podaří prosadit, podobně, jako nyní nevěřím službě OnLive. Ale Steam se uchytil a funguje perfektně, všechna čest. I když... Zároveň jsem si ale nemohl nevšimnout určitého fenoménu „nakupovačů“. Steam se svými agresivními slevami „nutí“ hráče ke koupi nějakého prastarého titulu jenom proto, že je za jedno euro v akci. Nemalá část mého okolí otevřeně přiznává, že nakupuje na Steamu staré hry, aby „odčinili hříchy mládí“. Na účtě se jim tak hromadí hry, aniž by je jedinkrát vůbec zap 1000 nuli. Marketingově geniální. V reálu trochu děsivé. Genderové anekdoty o ženských na nákupech aplikované na nerdy. 2. Vstup Microsoftu na herní trh Dneska to bereme, jako samozřejmost, ale před rokem 2000 byl vztah Microsoftu ke hrám více méně vlažný až chladný. Hry z jejich vlastní produkce stály obvykle za prdlačku a nebýt série Flight Simulator, asi by si nikdo tuto firmu s hrami nespojoval. Bylo ale "podezřelé", že herní periferie měl Microsoft vždy jedny z nejlepších ve své kategorii. Pak došlo k portaci Windows CE na Dreamcast a okolo roku 1999 nám Bill Gates se zářivým úsměvem oznámil, že Microsoft vstupuje na trh s herními konzolemi. Laik by řekl, že šance byly mizivé, ale kdo trochu zná taktiku Microsoftu, okamžitě poznal, že tady končí legrace. XBOX vydaný v roce 2001 disponoval harddiskem, online službami, velice slušným výkonem a některými funkcemi, které ho v jistém smyslu staví do špičky šesté generace konzolí. Přestože celkové prodeje okolo 24 milionů kusů vypadají vedle 140ti milionům Playstation 2 jako propadák, Microsoft dokázal na tomto prvním kroku postavit XBOX 360 a zcela zvrátit poměr sil. Navíc nyní s vydáním Kinectu si vede lépe, než věčný rival SONY. Marketingově nejde Microsoftu nic vytknout a přestože si nemyslím, že by v blízké budoucnosti dokázali konkurenci zničit, jde o jednu z nejdůležitějších herních událostí za posledních deset let. 1. Wii Sports Jestli něco poznamenalo posledních deset let, je to podle mne především Nintendo Wii a Wii Sports. Při ohlašování další generace konzolí to bylo Nintendo, které platilo za černého vzadu. Všichni úžasně dospělí Microsofti a SONYisti se smáli při představě, že by při „nextgen válce“ mohla uspět hardwarově zastaralá konzole s jakýmsi divným ovladačem. A ten název! Ale bylo to Nintendo Revolution, které jim zavřelo huby. Ať už to bylo osvícení Shigeru Miyamota nebo zkrátka štěstí, Nintendo vypálilo rybník naprosto všem. Brutální prodeje neustaly v pravém smyslu slova dodnes. Herní konzole se uvelebila v obývácích naprostých nehráčů, ale i těch, kteří chtěli pokračovat v tradici. Kde Wii nemělo co nabídnout graficky, nastoupil ovladač a jediná hra přímo v balení – Wii Sports. Jsem naprosto přesvědčen, že éra pohybového hraní začala koncem roku 2006 s vydáním Wii a skončila zhruba o rok později. Nintendo za ty čtyři roky drasticky změnilo pohled lidí na tuto firmu. Opravdu lidi baví hrát staré hry dokola? Opravdu jim nevadí komická úroveň technologií? Opravdu jim nevadí nulová online podpora? Ukázalo se, že v průniku casual a hardcore hráčů vítězí Wii na celé čáře – „vlastní“ skoro 50% trhu a konec generace je na dosah. A jsem přesvědčen, že zásadní dík patří právě Wii Sports. S poťouchlým úsměvem sleduji, jak se SONY a Microsoft snaží přihřát si polívčičku. Pozdě hoši, pozdě. Přestože Kinect člověka nadchne alespoň technologicky, éra, kdy by podobný kus hardware převálcoval konkurenci je nenávratně pryč. Ještě komičtěji působí křečovité snahy SONY se svým Move systémem. Hardware funguje pěkně, ale „PS3 Sports“ to nezachrání. Hlavně, že jste se smáli. Teď se směje Nintendo. S minimálními výrobními náklady a s pozicí David proti Goliášům jsem moc rád, že „jim to posměváčkům Nintendo nandalo“. Bludr nedávno napsal v trochu jiném kontextu o úspěchu iPhone her typu Angry Birds, že jde o hry s jednoduchým nápadem, dobrým PR a obrovskou porcí štěstí. Wii Sports jsou myslím úspěšné na podobném principu. Naštěstí ale Nintendo (po diskutabilním roce 2008) dokázalo nezničit pověst konzole a vydalo dost her tradič 1000 ních i nových, které konzoli jako celek řadí právem do úspěšné kategorie. Sám jsem velice zvědavý, co nás čeká v následujících letech - a to nejen od Nintenda. Ohlížím se zpátky a je to jakoby včera, co jsem do svého Celeronu 400 MHz přidal dalších 64 MB RAM, aby mi Riva TNT utáhla Quake 3. Je to jako minulý týden, kdy jsem na poště obdržel balíček s turbokartou Blizzard 1230, kterou jsem si objednal z bazaru na AKF, čímž jsem se definitivně vrátil k Amize. A není to jakoby víc než měsíc, když jsem se odstěhoval od rodičů do vlastního bytu, který jsem začal systematicky plnit herními konzolemi, starými počítači a deskovými hrami. Přitom toto všechno se odehrálo kolem roku 2000, v samotném začátku nového století i tisíciletí. A už je tomu deset let. Neuvěřitelné. S láskou vzpomínáme na léta osmdesátá, devadesátá a co ta léta „dvoutisícátá“? Na jaké hry z tohoto období budeme vzpomínat za deset let? Tak jsem si zadal nelehký úkol. Zavzpomínat a vybrat deset her vydaných mezi lety 2001 a 2010, které mne nejvíce oslovily, bavily a ke kterým se budu rád vracet i v budoucnu, nemluvě o nezměrné adoraci a přikrašlování. Takže pozor – jde o osobní žebříček her, které aktuálně považuji „za nejlepší na světě“ – čili nejde o reálné pořadí! Je docela dobře možné, že jsem trestuhodně minul hry, které bych měl do žebříčku zcela jistě zasadit – no smůla. Proto jsem stranou sepsal ještě jiný, jinak laděný žebříček her nejvlivnějších, ale o tom až jinde. Následuje prostě osobní sonda. Nebylo to ale snadné. Když jsem si psal na papír hry, které jsem si zcela jasně vybavil během první minuty, zhrozil jsem se nad počtem titulů. Následně jsem si ještě prošel Mobygames a našel jsem dalších deset her, které „musím zařadit do výběru“. Jenže desítka je děsně malé číslo a tak jsem šel na jistotu. Logicky se tak nedostalo na MNOHO her, protože dělat seznam „prostě skvělých“ her je obtížný. Taky jsem si poplakal, když jsem zjistil, že kupříkladu Gabriel Knight 3 vyšel v roce 1999 – no musím být na sebe přísný. Každopádně na konci článku bude výtah ze seznamu, kterým jsem popsal celou stránku v bloku. 10. Resident Evil 4 / Wii / 2007 Desátou příčku nesmíme vnímat, jako „poslední“. Resident Evil 4 byl velice odvážným pokusem, jak se na populární sérii podívat a po mnoha problémech nakonec vyšel – a hle! Ono je to naprosto super masakr. Nemám nic proti starým dílům, ale hrát znova to samé by mne zpětnou optikou asi nebavilo. Resident Evil 4 je perfektní béčkový horror, kterému nechybí vůbec nic. Zombie psi, krásné ženy, tuny zbraní a primitivní příběh. Co naplat – skvěle vykreslené charaktery, inovativní ovládání, pečlivě vyvážená hratelnost, zajímavý leveldesign a špičková grafika. Nebudeme si namlouvat, že systém managementu munice je přitroublý a že celý příběh je strašlivě béčkový. Je tady prostor, jak udělat hru dospěleji, abychom ji brali více vážně. I tak se hra nesnižuje k laciným vtipům, je inteligentně složená do briliantně fungujícího celku. Přestože debut pro GameCube v roce 2005 byl tím, co hru vyšvihlo, osobně volím verzi pro Wii, která díky ovládání skvěle padla do ruky i začátečníkům. Resident Evil 5 má sice možná lepší grafiku a disponuje online podporou, ale konkrétně čtyřku řadím zkrátka výše, hra mne oslovila více zásadně. A pokud se vám nelíbí, že během míření a střelby nejde chodit, jděte hrát Gears of War a neremcejte u chystaného pokračování Resident Evil! 9.Eve Online / PC / 2003 Jediná online hra, pro kterou bych dal ruku do ohně. A to paradoxně, že ji už nehraju víc než rok a že se k ní odmítám vracet. Jedna z mála her s modelem měsíčního placení, která se obstojně drží v konkurenci World of Warcraft mne fascinuje z mnoha důvodů. Jednak jde o ideální realizaci Frontier Online, má fantastickou grafiku i hudbu a atmosférou umí pohltit, jako málokterá jiná hra. Mně to málem stálo kus osobního života, na poslední chvíli jsem se odtrhl. Jsou to ale herní mechanismy, které mi přijdou téměř nevídané. Systém levelování postavy (Progress Quest v praxi!), obchodování na burzách, klonování sebe sama a uzavírání paktů obrovských stran. Ale také naprostá svoboda v jednání a konání při nezávislých operacích, honu po příběhu či prosté budování prestiže a lepších lodí. Nesvedu si představit, jak hru udělat lepší. A tak ji řadím do desítky nejlepších her desetiletí na deváté místo (což vůbec nic neznamená samozřejmě) a. 8. Oblivion / PC / 2006 Jsem velkým fanouškem Elder Scrolls série, ale důvod, proč jsem sáhnul po Oblivionu není tak docela daný hrou samotnou. I když není vůbec špatná, měla mnoho zásadních chyb, které ji nakonec nevyšvihly tak vysoko, jak si Bethesda asi přála. Přesto jsem v krajinách Cyrodilu strávil nekřesťansky mnoho hodin, koupil jsem si i verzi pro Playstation 3 a díky modování na PC se daly vyvádět další zajímavé kejkle. Nemluvě o tom, že graficky se stala hra novým benchmarkem na několik let. Pravý důvod, proč mne Oblivion fascinuje je ale samotná Bethesda. V dnešní době je velice těžké narazit na open world RPG s takovou mírou detailů, jako dělá právě Bethesda. Tedy samozřejmě – máme tady MMORPG žánr, ale upřímně – online mne opravdu neláká. A byla to Bethesda, která měla koule na to, aby vyrobila Fallout 3, následovaný New Vegas. Ať si kdo chce co chce říká, ať si hry mají jakékoliv nedostatky – u mne zůstane Oblivion s New Vegas zapsáno v paměti hodně dlouho. K těmto hrám se rád vracím už dnes a svým způsobem mne nepřestávají fascinovat (možná i proto, že se MMO hrám vyhýbám, jako čert kříži). Doufám, že Skyrim překročí stín svého předchůdce. 7. Gran Turismo 4 / Playstation 2 / 2004 Tohle je trochu neférová věc, uznávám. Gran Turismo 2 vyšlo v roce 1999, trojku jsem skoro nehrál a kvůli čtyřce jsem si koupil volant. Přestože jsem se automobilismem nikdy zvlášť nezabýval v reálném životě, suma informací, grafiky, designu závodů a opravdu nevídaný smysl pro detail – to je to, co mne dostává, proč budu referovat k sérii jako celku. Fakt ale je, že v období mezi díly se kopu do zadku a mastím Forzu. Přiznávám, že stovka hodin v kokpitu pátého dílu mne při skládání žebříčku ovlivinilo. Proč se tomu ale divit? Neměl jsem zkrátka dost dlouho půjčený XBOX na to, abych se šíleně zažral do Forzy a následně měl pro Gran Turismo jen plivance a slova pohrdání. Pro mne je to naprosto špičková série, které se z herního hlediska nepodobá nic, co mi za posledních deset let prošlo rukama. A když vidím, jak se Polyphony snaží pětku „dodělat“, 1000 vidím v tom potenciál na Gran Turismo 6. A jak všichni víme, sudé díly „jsou to pravé“. Čili za deset let možná budu referovat k šestce, jako k jedné z her, které v letech 2011-2020 pro mne znamenaly hodně. A v tomto hledisku zařazuji do žebříčku Gran Turismo 4. 6. Shadow of the Colossus / Playstation 2 / 2005 Ten se dělí o šestou příčku se svým starším bráškou – ICO. Každopádně zde Shadow of Colossus nesmí chybět. Jde možná o nejzásadnější hru desetiletí vůbec – přitáhla ke konzolím i hráče, kteří si hraní na ní nedovedli ani představit. A koneckonců jsem byl šokovaný sám. Když jsem po tunách stříleček, bojovek, autíček a dalších paskvilů viděl po dlouhé, velice dlouhé době hru, která nejen, že „vypadá jinak“, ale fascinuje na úrovni, kterou jsem naposledy zažil, jako dítě při pohledu na Atari 800. Chce se mi tak skoro až brečet, když vidím neuvěřitelně slabé prodeje a mnohdy nepochopení ze strany recenzentů, kteří ve špatné víře hře napálili relativně nízké hodnocení. Celkem se mi zamlouvá přístup pana Hoblíka – „Shadow of Colossus hraju za odměnu. Po celodenní náročné práci si večer užiju s jedním kolosem“. Mimo to magazín Retrogamer označil Shadow of Colossus za „future classic“. A plně se s tím ztotožňuju. 5. Dragon Age / PC / 2009 Je trochu nespravedlivé zařadit do seznamu hitů pouze jednu hru od Bioware. Protože Knights of the Old Republic nebo první Mass Effect mne zaujali ve své době strašně moc. Došel jsem ale k závěru, že reprezentant Bioware za posledních deset let bude právě Dragon Age. Původně jsem uvažoval ještě o konkurenci ve formě skvělé polské hry Witcher, ale jak říkám od začátku – vybrat deset kusů je obtížné a tak jsem vsadil na jistotu. Dragon Age byl přijat komunitou napůl s rozpaky a napůl s nadšením. Sám jsem patřil do první skupiny. Posun žánru v podstatě minimální a osekání některých prvků, aby se hra více ovládala, jako MMO, přilil oleje do ohně. Nakonec ale pravda a láska zvítězila – Dragon Age je finální klasické RPG ze školy Baldur’s Gate, ve kterém se autoři vyřádili naprosto ve všech aspektech. Jeden za všechny – dialogy a chování v partě. Naprosto dokonalá věc, o které jsem leda snil. Ale je to i příběh, nápady, detaily, propracovanost, pro které pasuji Dragon Age do platinové síně slávy mezi nejlepší RPG všech dob. Lze jít dále? Ale ano, psal jsem o tom rozsáhlý text. Ale neměl to být Dragon Age. Na druhou stranu nemusíme být nadšení z datadisků a když po Mass Effect 2 vidím ukázky na Dragon Age 2, nad hlavou mám otazník. 4. Legend of Zelda: Twilight Princess / Wii / 2006 Ocarina of Time z roku 1998 se dodnes považuje za jakousi stálici. Špičky hitparád o nejlepší hru všech dob obvykle zdobí tento skvost. Pokračování pro GameCube bylo na spadnutí, v roce 2002 jsme se dočkali netradičního pohledu – Wind Waker. Ten sice reálnou kvalitou nepředčil Ocarinu, ale v mnohém se jí přiblížil a byl dostatečně originální. Proč tedy jmenuji Twilight Princess? Wind Waker je podle mne opravdu o něco lepší, ale Twilight Princess byla mnou více očekávaná a chtěná, protože šlo o launchovou hru na Wii. A dostal j 1000 sem přesně to, co jsem chtěl – perfektní hru na Vánoční čas roku 2006. Navíc – v té době jsem navíc ani Wind Waker neznal! Nečekal jsem, že si dá Twilight Princess k snídani Ocarina of Time, ale je to sakra blízko! Atmosféra, temnost, grandiózní finále, ježdění na koni a odladěné ovládání. A těch světů, co jsem objevil a prošel, pod vodou, v oblacích a i v čistokrevném temnosvětě. K Twilight Princess jsem se nevrátil jen jednou a pokaždé jsem pohlcen. Nádhera! 3. Super Mario Galaxy / Wii / 2007 Jedna z věcí, která mne nikdy nepřestane fascinovat, je práce Shigeru Miymota. Že před pětadvaceti lety dokázal navrhnout koncepčně unikátní hru, kterou navždy změnil tvář videoher a prakticky stvořil nový žánr – to by se ještě dalo považovat za šťastnou náhodu. Že ale s každou svou hrou dokáže problematiku posunout o desítky koňských délek vpřed, je prostě talent génia. Super Mario Galaxy je pro mne definitivní hopsačka s neuvěřitelnou kreativitou, na kterou je hodnotící stupnice recenzentů krátká. Druhý díl to jenom potvrdil – tenhle chlápek prostě umí! Super Mario Galaxy je hra, kvůli které byste si měli koupit Wii a přehodnotit svůj názor na kníratého instalatéra. Jde o nabušenou sérii svěžích nápadů, inovativních levelů, plejády nových prvků a to vše zabaleno do tučné porce hratelnosti, ruku v ruce s špičkovým ovládáním. Pro New Super Mario Bros. jsem nechtěl vytvářet extra položku v hitparádě, ale říkám vám – tyto hry jsou důkazem, že ryzí zábava ještě nevymřela, že radost nemluví žádným konkrétním jazykem a že chcete-li se bavit hopsáním, nemusí vám být přesně deset let. Děkuji! 2. GTA4 / Playstation 3 / 2008 Váhal jsem, jestli by nebylo jednodušší věnovat druhou příčku čemukoli od Rockstar. Tloukly se ve mně pocity ze San Andreas a GTA4 proti sobě. Nakonec to vyhrálo GTA4 a to hlavně díky datadisku Ballad of the Gay Tony a také kvůli faktu, že Rockstar dokázali překročit vlastní stín. I když zbožňuju San Andreas, tak ve srovnání s GTA4 pořád působí, jako komixová nadsázka. Dospělost a uvěřitelnost hrdinů a celého Liberty City je naprosto dokonalá. Obejde se bez komických pitomečků (ti jsou většinou zastřeleni hned v úvodu), nemusí zásadně nadsazovat, aby nás pobavila. GTA4 si plným právem zaslouží stříbrnou medajli, olemovanou zlatem i platinou. Nezůstaňme ale jen u toho. Překračování stínů je pro Rockstar „rutina“. Za poslední deset let nám dali ještě jednu pecku a tou není nic menšího, než Red Dead Redemption. Originálně pojatý příběh, který nezůstává u klišé, mne k televizoru přikoval podobně silně, jako GTA4 a to westerny v podstatě nesnáším. Bezkonkurenční svět, který nemá obdoby, neuvěřitelná míra detailů a tuny nápadů, které z Red Dead Redemption dělají osobitou hru a ne pouze „přemalované GTA s koněm“. Obrovský potlesk prosím (a zahrajte si Bully a Chinatown Wars). (P.S.: Kdyby Rockstar začali dělat v tomto enginu pořádné RPG, tak se podělám blahem. Bethesda už na to pomalu přestává stačit). 1. Metal Gear Solid 4 / Playstation 3 / 2008 Čekal někdo něco menšího? Podobně, jako u Legend of Zelda, bych „raději“ pasoval na první příčku Metal Gear Solid 3, protože je o ždibínek lepší a Naked Snake o vlásek ostřejší. Jenže musím být na sebe přísný. Jakou h 1000 ru jsem pařil víc? U které jsem si víc poplakal, zadumal a vžil se? Marná sláva polní tráva – Metal Gear Solid 4 je nejlepší hra, jakou jsem za posledních deset let hrál a kvůli které jsem si kupoval Playstation 3. A koupil bych si ho, i kdyby finální dobrodružství Solid Snaka byla jediná hra na tento systém. Právě ona definitivnost konce příběhu je to, co mne dojímá nejvíc. Hra je to špičková, i když je docela lehká - prakticky vypadl management zbraní a munice (vůbec postava Drebina mi přišla trochu vnucená) a nějak rozšířit léčení zranění by se mi také líbilo. Ale jinak? (Ne)uvěřitelná megalomanie, orgastické scény, vypilovaná hratelnost, briliantní ovládání, důraz na detaily a spousta vtípků a narážek, které jen umocnily „konečnost“ jedné dlouhé, velice dlouhé etapy. A lepší konec si Solid Snake nemohl přát. Hideo Kojima je vypravěčský mistr a dokáže hráče oslovit světem, ze kterého jako hráč nechci ven. Nebudeme si nalhávat, že původně měl být Metal Gear Solid 4 poněkud jiný, více svobodný... ale finální produkt tím podle mne vůbec netrpí. Gradace příběhu a konečné vysvětlení „prostě všeho“ (zejména v kombinaci se skvělou encyklopedií) je to, proč mne vrchol ságy zaujal až do této míry. Koupil jsem si celkem pět kusů hry v různých edicích a pyšním se nejvyšší trofejí za ideální dohrání. Tato hra je klenot a patří do povinné četby všech hráčů. Zrovna včera jsme se bavili s kamarádem o kvalitě filmových pokračování a došli jsme k takové věci – Terminátor bez Schwarzeneggera, Rambo bez Sylvestra, Predátor bez Schwarzeneggera a tak dále – to už není Terminátor, Rambo ani Predátor. A stejně tak bez Snaka není Metal Gear Solid. Jasně, dočkali jsme se prequelů, ale ten „smutek“ z toho, že už to skončilo, je prostě hmatatelný. Svým způsobem si tak série vykopala hrob a my můžeme jenom plakat. Prostě geniální. ..po celou tu dobu jste natolik vžití do role pěšáka, ze kterého se stane ústřední postava, že to prostě žerete, dnes již zapomenuté, "rytířské" pojmy jako zodpovědnost, sebeobětování, upřímnost, přátelství a láska. V té hře je to servírované způsobem, kdy ani na vteřinu nepochybujete o tom, že jste to udělali správně. Ta hra vás ovlivní, změní. Měl jsem hodně dlouho o čem přemýšlet. A to je skvělé... Co spadlo pod stůl? Namátkou: Witcher, Psychonauts, Mafia, Anachronox, Portal, REZ, Ikaruga, všechny bojovky od Capcomu a Namca, Metroid Prime, Grey Matter, God of War, Final Fantasy 12, Rogue Galaxy, Mario Kart, Demon’s Souls a mnoho dalších. Tak jsem si zadal nelehký úkol. Zavzpomínat a vybrat deset her vydaných mezi lety 2001 a 2010, které mne nejvíce oslovily, bavily a ke kterým se budu rád vracet i v budoucnu, nemluvě o nezměrné adoraci a přikrašlování. Takže pozor – jde o osobní žebříček her, které aktuálně považuji „za nejlepší na světě“ – čili nejde o reálné pořadí! Je docela dobře možné, že jsem trestuhodně minul hry, které bych měl do žebříčku zcela jistě zasadit – no smůla. Proto jsem stranou sepsal ještě jiný, jinak laděný žebříček her nejvlivnějších, ale o tom až jinde. Následuje prostě osobní sonda. Nebylo to ale snadné. Když jsem si psal na papír hry, které jsem si zcela jasně vybavil během první minuty, zhrozil jsem se nad počtem titulů. Následně jsem si ještě prošel Mobygames a našel jsem dalších deset her, které „musím zařadit do výběru“. Jenže desítka je děsně malé číslo a tak jsem šel na jistotu. Logicky se tak nedostalo na MNOHO her, protože dělat seznam „prostě skvělých“ her je obtížný. Taky jsem si poplakal, když jsem zjistil, že kupříkladu Gabriel Knight 3 vyšel v roce 1999 – no musím být na sebe přísný. Každopádně na konci článku bude výtah ze seznamu, kterým jsem popsal celou stránku v bloku. 10. Resident Evil 4 / Wii / 2007 Desátou příčku nesmíme vnímat, jako „poslední“. Resident Evil 4 byl velice odvážným pokusem, jak se na populární sérii podívat a po mnoha problémech nakonec vyšel – a hle! Ono je to naprosto super masakr. Nemám nic proti starým dílům, ale hrát znova to samé by mne zpětnou optikou asi nebavilo. Resident Evil 4 je perfektní béčkový horror, kterému nechybí vůbec nic. Zombie psi, krásné ženy, tuny zbraní a primitivní příběh. Co naplat – skvěle vykreslené charaktery, inovativní ovládání, pečlivě vyvážená hratelnost, zajímavý leveldesign a špičková grafika. Nebudeme si namlouvat, že systém managementu munice je přitroublý a že celý příběh je strašlivě béčkový. Je tady prostor, jak udělat hru dospěleji, abychom ji brali více vážně. I tak se hra nesnižuje k laciným vtipům, je inteligentně složená do briliantně fungujícího celku. Přestože debut pro GameCube v roce 2005 byl tím, co hru vyšvihlo, osobně volím verzi pro Wii, která díky ovládání skvěle padla do ruky i začátečníkům. Resident Evil 5 má sice možná lepší grafiku a disponuje online podporou, ale konkrétně čtyřku řadím zkrátka výše, hra mne oslovila více zásadně. A pokud se vám nelíbí, že během míření a střelby nejde chodit, jděte hrát Gears of War a neremcejte u chystaného pokračování Resident Evil! 9.Eve Online / PC / 2003 Jediná online hra, pro kterou bych dal ruku do ohně. A to paradoxně, že ji už nehraju víc než rok a že se k ní odmítám vracet. Jedna z mála her s modelem měsíčního placení, která se obstojně drží v konkurenci World of Warcraft mne fascinuje z mnoha důvodů. Jednak jde o ideální realizaci Frontier Online, má fantastickou grafiku i hudbu a atmosférou umí pohltit, jako málokterá jiná hra. Mně to málem stálo kus osobního života, na poslední chvíli jsem se odtrhl. Jsou to ale herní mechanismy, které mi přijdou téměř nevídané. Systém levelování postavy (Progress Quest v praxi!), obchodování na burzách, klonování sebe sama a uzavírání paktů obrovských stran. Ale také naprostá svoboda v jednání a konání při nezávislých operacích, honu po příběhu či prosté budování prestiže a lepších lodí. Nesvedu si představit, jak hru udělat lepší. A tak ji řadím do desítky nejlepších her desetiletí na deváté místo (což vůbec nic neznamená samozřejmě) a. 8. Oblivion / PC / 2006 Jsem velkým fanouškem Elder Scrolls série, ale důvod, proč jsem sáhnul po Oblivionu není tak docela daný hrou samotnou. I když není vůbec špatná, měla mnoho zásadních chyb, které ji nakonec nevyšvihly tak vysoko, jak si Bethesda asi přála. Přesto jsem v krajinách Cyrodilu strávil nekřesťansky mnoho hodin, koupil jsem si i verzi pro Playstation 3 a díky modování na PC se daly vyvádět další zajímavé kejkle. Nemluvě o tom, že graficky se stala hra novým benchmarkem na několik let. Pravý důvod, proč mne Oblivion fascinuje je ale samotná Bethesda. V dnešní době je velice těžké narazit na open world RPG s takovou mírou detailů, jako dělá právě Bethesda. Tedy samozřejmě – máme tady MMORPG žánr, ale upřímně – online mne opravdu neláká. A byla to Bethesda, která měla koule na to, aby vyrobila Fallout 3, následovaný New Vegas. Ať si kdo chce co chce říká, ať si hry mají jakékoliv nedostatky – u mne zůstane Oblivion s New Vegas zapsáno v paměti hodně dlouho. K těmto hrám se rád vracím už dnes a svým způsobem mne nepřestávají fascinovat (možná i proto, že se MMO hrám vyhýbám, jako čert kříži). Doufám, že Skyrim překročí stín svého předchůdce. 7. Gran Turismo 4 / Playstation 2 / 2004 Tohle je trochu neférová věc, uznávám. Gran Turismo 2 vyšlo v roce 1999, trojku jsem skoro nehrál a kvůli čtyřce jsem si koupil volant. Přestože jsem se automobilismem nikdy zvlášť nezabýval v reálném životě, suma informací, grafiky, designu závodů a opravdu nevídaný smysl pro detail – to je to, co mne dostává, proč budu referovat k sérii jako celku. Fakt ale je, že v období mezi díly se kopu do zadku a mastím Forzu. Přiznávám, že stovka hodin v kokpitu pátého dílu mne při skládání žebříčku ovlivinilo. Proč se tomu ale divit? Neměl jsem zkrátka dost dlouho půjčený XBOX na to, abych se šíleně zažral do Forzy a následně měl pro Gran Turismo jen plivance a slova pohrdání. Pro mne je to naprosto špičková série, které se z herního hlediska nepodobá nic, co mi za posledních deset let prošlo rukama. A když vidím, jak se Polyphony snaží pětku „dodělat“, 1000 vidím v tom potenciál na Gran Turismo 6. A jak všichni víme, sudé díly „jsou to pravé“. Čili za deset let možná budu referovat k šestce, jako k jedné z her, které v letech 2011-2020 pro mne znamenaly hodně. A v tomto hledisku zařazuji do žebříčku Gran Turismo 4. 6. Shadow of the Colossus / Playstation 2 / 2005 Ten se dělí o šestou příčku se svým starším bráškou – ICO. Každopádně zde Shadow of Colossus nesmí chybět. Jde možná o nejzásadnější hru desetiletí vůbec – přitáhla ke konzolím i hráče, kteří si hraní na ní nedovedli ani představit. A koneckonců jsem byl šokovaný sám. Když jsem po tunách stříleček, bojovek, autíček a dalších paskvilů viděl po dlouhé, velice dlouhé době hru, která nejen, že „vypadá jinak“, ale fascinuje na úrovni, kterou jsem naposledy zažil, jako dítě při pohledu na Atari 800. Chce se mi tak skoro až brečet, když vidím neuvěřitelně slabé prodeje a mnohdy nepochopení ze strany recenzentů, kteří ve špatné víře hře napálili relativně nízké hodnocení. Celkem se mi zamlouvá přístup pana Hoblíka – „Shadow of Colossus hraju za odměnu. Po celodenní náročné práci si večer užiju s jedním kolosem“. Mimo to magazín Retrogamer označil Shadow of Colossus za „future classic“. A plně se s tím ztotožňuju. 5. Dragon Age / PC / 2009 Je trochu nespravedlivé zařadit do seznamu hitů pouze jednu hru od Bioware. Protože Knights of the Old Republic nebo první Mass Effect mne zaujali ve své době strašně moc. Došel jsem ale k závěru, že reprezentant Bioware za posledních deset let bude právě Dragon Age. Původně jsem uvažoval ještě o konkurenci ve formě skvělé polské hry Witcher, ale jak říkám od začátku – vybrat deset kusů je obtížné a tak jsem vsadil na jistotu. Dragon Age byl přijat komunitou napůl s rozpaky a napůl s nadšením. Sám jsem patřil do první skupiny. Posun žánru v podstatě minimální a osekání některých prvků, aby se hra více ovládala, jako MMO, přilil oleje do ohně. Nakonec ale pravda a láska zvítězila – Dragon Age je finální klasické RPG ze školy Baldur’s Gate, ve kterém se autoři vyřádili naprosto ve všech aspektech. Jeden za všechny – dialogy a chování v partě. Naprosto dokonalá věc, o které jsem leda snil. Ale je to i příběh, nápady, detaily, propracovanost, pro které pasuji Dragon Age do platinové síně slávy mezi nejlepší RPG všech dob. Lze jít dále? Ale ano, psal jsem o tom rozsáhlý text. Ale neměl to být Dragon Age. Na druhou stranu nemusíme být nadšení z datadisků a když po Mass Effect 2 vidím ukázky na Dragon Age 2, nad hlavou mám otazník. 4. Legend of Zelda: Twilight Princess / Wii / 2006 Ocarina of Time z roku 1998 se dodnes považuje za jakousi stálici. Špičky hitparád o nejlepší hru všech dob obvykle zdobí tento skvost. Pokračování pro GameCube bylo na spadnutí, v roce 2002 jsme se dočkali netradičního pohledu – Wind Waker. Ten sice reálnou kvalitou nepředčil Ocarinu, ale v mnohém se jí přiblížil a byl dostatečně originální. Proč tedy jmenuji Twilight Princess? Wind Waker je podle mne opravdu o něco lepší, ale Twilight Princess byla mnou více očekávaná a chtěná, protože šlo o launchovou hru na Wii. A dostal j 1000 sem přesně to, co jsem chtěl – perfektní hru na Vánoční čas roku 2006. Navíc – v té době jsem navíc ani Wind Waker neznal! Nečekal jsem, že si dá Twilight Princess k snídani Ocarina of Time, ale je to sakra blízko! Atmosféra, temnost, grandiózní finále, ježdění na koni a odladěné ovládání. A těch světů, co jsem objevil a prošel, pod vodou, v oblacích a i v čistokrevném temnosvětě. K Twilight Princess jsem se nevrátil jen jednou a pokaždé jsem pohlcen. Nádhera! 3. Super Mario Galaxy / Wii / 2007 Jedna z věcí, která mne nikdy nepřestane fascinovat, je práce Shigeru Miymota. Že před pětadvaceti lety dokázal navrhnout koncepčně unikátní hru, kterou navždy změnil tvář videoher a prakticky stvořil nový žánr – to by se ještě dalo považovat za šťastnou náhodu. Že ale s každou svou hrou dokáže problematiku posunout o desítky koňských délek vpřed, je prostě talent génia. Super Mario Galaxy je pro mne definitivní hopsačka s neuvěřitelnou kreativitou, na kterou je hodnotící stupnice recenzentů krátká. Druhý díl to jenom potvrdil – tenhle chlápek prostě umí! Super Mario Galaxy je hra, kvůli které byste si měli koupit Wii a přehodnotit svůj názor na kníratého instalatéra. Jde o nabušenou sérii svěžích nápadů, inovativních levelů, plejády nových prvků a to vše zabaleno do tučné porce hratelnosti, ruku v ruce s špičkovým ovládáním. Pro New Super Mario Bros. jsem nechtěl vytvářet extra položku v hitparádě, ale říkám vám – tyto hry jsou důkazem, že ryzí zábava ještě nevymřela, že radost nemluví žádným konkrétním jazykem a že chcete-li se bavit hopsáním, nemusí vám být přesně deset let. Děkuji! 2. GTA4 / Playstation 3 / 2008 Váhal jsem, jestli by nebylo jednodušší věnovat druhou příčku čemukoli od Rockstar. Tloukly se ve mně pocity ze San Andreas a GTA4 proti sobě. Nakonec to vyhrálo GTA4 a to hlavně díky datadisku Ballad of the Gay Tony a také kvůli faktu, že Rockstar dokázali překročit vlastní stín. I když zbožňuju San Andreas, tak ve srovnání s GTA4 pořád působí, jako komixová nadsázka. Dospělost a uvěřitelnost hrdinů a celého Liberty City je naprosto dokonalá. Obejde se bez komických pitomečků (ti jsou většinou zastřeleni hned v úvodu), nemusí zásadně nadsazovat, aby nás pobavila. GTA4 si plným právem zaslouží stříbrnou medajli, olemovanou zlatem i platinou. Nezůstaňme ale jen u toho. Překračování stínů je pro Rockstar „rutina“. Za poslední deset let nám dali ještě jednu pecku a tou není nic menšího, než Red Dead Redemption. Originálně pojatý příběh, který nezůstává u klišé, mne k televizoru přikoval podobně silně, jako GTA4 a to westerny v podstatě nesnáším. Bezkonkurenční svět, který nemá obdoby, neuvěřitelná míra detailů a tuny nápadů, které z Red Dead Redemption dělají osobitou hru a ne pouze „přemalované GTA s koněm“. Obrovský potlesk prosím (a zahrajte si Bully a Chinatown Wars). (P.S.: Kdyby Rockstar začali dělat v tomto enginu pořádné RPG, tak se podělám blahem. Bethesda už na to pomalu přestává stačit). 1. Metal Gear Solid 4 / Playstation 3 / 2008 Čekal někdo něco menšího? Podobně, jako u Legend of Zelda, bych „raději“ pasoval na první příčku Metal Gear Solid 3, protože je o ždibínek lepší a Naked Snake o vlásek ostřejší. Jenže musím být na sebe přísný. Jakou h 1000 ru jsem pařil víc? U které jsem si víc poplakal, zadumal a vžil se? Marná sláva polní tráva – Metal Gear Solid 4 je nejlepší hra, jakou jsem za posledních deset let hrál a kvůli které jsem si kupoval Playstation 3. A koupil bych si ho, i kdyby finální dobrodružství Solid Snaka byla jediná hra na tento systém. Právě ona definitivnost konce příběhu je to, co mne dojímá nejvíc. Hra je to špičková, i když je docela lehká - prakticky vypadl management zbraní a munice (vůbec postava Drebina mi přišla trochu vnucená) a nějak rozšířit léčení zranění by se mi také líbilo. Ale jinak? (Ne)uvěřitelná megalomanie, orgastické scény, vypilovaná hratelnost, briliantní ovládání, důraz na detaily a spousta vtípků a narážek, které jen umocnily „konečnost“ jedné dlouhé, velice dlouhé etapy. A lepší konec si Solid Snake nemohl přát. Hideo Kojima je vypravěčský mistr a dokáže hráče oslovit světem, ze kterého jako hráč nechci ven. Nebudeme si nalhávat, že původně měl být Metal Gear Solid 4 poněkud jiný, více svobodný... ale finální produkt tím podle mne vůbec netrpí. Gradace příběhu a konečné vysvětlení „prostě všeho“ (zejména v kombinaci se skvělou encyklopedií) je to, proč mne vrchol ságy zaujal až do této míry. Koupil jsem si celkem pět kusů hry v různých edicích a pyšním se nejvyšší trofejí za ideální dohrání. Tato hra je klenot a patří do povinné četby všech hráčů. Zrovna včera jsme se bavili s kamarádem o kvalitě filmových pokračování a došli jsme k takové věci – Terminátor bez Schwarzeneggera, Rambo bez Sylvestra, Predátor bez Schwarzeneggera a tak dále – to už není Terminátor, Rambo ani Predátor. A stejně tak bez Snaka není Metal Gear Solid. Jasně, dočkali jsme se prequelů, ale ten „smutek“ z toho, že už to skončilo, je prostě hmatatelný. Svým způsobem si tak série vykopala hrob a my můžeme jenom plakat. Prostě geniální. ..po celou tu dobu jste natolik vžití do role pěšáka, ze kterého se stane ústřední postava, že to prostě žerete, dnes již zapomenuté, "rytířské" pojmy jako zodpovědnost, sebeobětování, upřímnost, přátelství a láska. V té hře je to servírované způsobem, kdy ani na vteřinu nepochybujete o tom, že jste to udělali správně. Ta hra vás ovlivní, změní. Měl jsem hodně dlouho o čem přemýšlet. A to je skvělé... Co spadlo pod stůl? Namátkou: Witcher, Psychonauts, Mafia, Anachronox, Portal, REZ, Ikaruga, všechny bojovky od Capcomu a Namca, Metroid Prime, Grey Matter, God of War, Final Fantasy 12, Rogue Galaxy, Mario Kart, Demon’s Souls a mnoho dalších. 10. 7. 2008 Top 10 ženy v RPG hrách Počítačové hry jsou obecně pastvou pro chlípníky heterosexuálního, ale i homosexuálního zaměření. Není divu. Možnosti virtuálního prostoru jsou neomezené, takže pixely i polgony se nafukují, mnohdy až na neúnosnou míru. Každopádně - tentokrát necháme chlípníky spát, alespoň částečně - sestavil jsem žebříček deset mých nejoblíbenějších žen 1000 z pestré rodiny RPG her. Upozorňuji, že jde o žebříček osobní - ale rozhodně se podělte o vlastní dívky a ženy v komentářích. A za druhé upozorňuji, že mi nejde jen o to vyzdvihnout sex appeal jednotlivých žen - prostě top ten bez ohledu na velikost poprsí. Mám jediné pravidlo - z každé hry či herní série pouze jedna žena. Začněme tedy: Nejpopulárnější žena z Dungeon Mastera se zaslouženě probojovala do žebříčku, byť až na poslední místo. Jde o jasný důkaz, že počet barev a rozlišení nehraje při popularitě roli. Každopádně aspekt Rudé Sonjy s tím, že tato ďábelská žínka disponuje od startu solidní bojovou statistikou a super mečem, znamená, že byla v každé partě snad každého hráče (na rozdíl od Chewbaccy aka Daroou, že?). První obrázek pochází z originálního Dungeon Mastera, druhý ze SNES verze. Jestli něco vím o Perihelionu, je to úvodní obrazovka s fantastickou dívkou s ještě fantastičtějším tetováním na tváři. Jelikož jsem o hře jenom čítával a dlouho jsem se k ní nemohl dostat, stala se tato žena pro mne symbolem nedostupnosti. O jejím vlivu na mne, amigistický svět obecně a na hru samotnou se trochu rozepisuji i v recenzi, kterou vám nyní rád doporučuji. Ha! Vzpomínáte? Původně byste mohli považovat nadpis za překlep, ale byli byste na omylu. Série Ishar (tedy nejen zde zmíněná dvojka) byla obecně studnicí na krásné a jinak významné ženy, však francouzská pečlivost pro romantiku i drama je ve hře jasně podepsaná, ale jen jedna z nich se nám rozvalila přes monitor tak, že nám vyrazila dech. Jde o Zeldy z Thorm's Island, na jejímž ladném krku visí veledůležitý náhrdelník. Ale buďte rádi, druhá kandidátka z Isharů by byla Morgula. Rozhodování o výběru ženy ze Zaklínače nebylo snadné. Kandidátek je ve hře nepřeberně a docela dlouho jsem chtěl nahodit dryádu z druidského hájku. Nakonec jsem se, stejně jako ve hře, rozhodoval mezi Shani a Triss. Zatímco Shani nemá figuru, vlasy, smysl pro humor a vůbec je sekýrnice, zvolil jsem vybavenou Triss, která umí kouzlit, chlastat a nečumí po cizích chlapech. I když teda nechodí pro ránu daleko. Bezejmenný "za svůj život", ale i za herní dobu, potká mnoho žen a mnohé z nich jsou zapamatovatelné. Volit mezi Annah, Raven a Fall from Grace nebylo snadné. Nakonec vyhrála duchovní bordelmamá, která mne se svými kněžskými kouzly nejednou vytáhla trn z paty. Její hlášky jsou sice poměrně suché, ale zase skrývá tajemství v deníku a to mne vždy přitahovalo, ostatně jako celý Planescape Torment. Legend of Dragoon je moje nejoblíbenější PSX japan RPG, ať si kdo chce co chce říká. Hra je sice postižená přehráváním emocí, ale na konci hry bylo jasno. Shana je mentálně postižené dítě, kdežto Rose je dospělá žena s velkou zodpovědností a ušima. A to mi je sympatické, proto tady je. Nemohu si pomoci, ale když někoho zachraňujete ve čtrnácti regulerních dílech hry, zanechá to na vás stopu. A to nemluvím o tom, že v několika případech jsem Zeldu zachraňoval několikrát. To máme celkem.. odhaduji... asi tak třicet záchran princezny Zeldy, naposledy v Twilight Princess. Nebudeme se pouštět do polemiky, jestli ji zachraňuje pokaždé ten samý hrdina a jestli je to pokaždé ta samá Zelda, ale faktem je, že jde o moji čtvrtou nejoblíbenější ženu v RPG hrách. Temní elfové jsou světově populární, ale jejich varianta v World of Warcraft se mi nelíbí (o Blood elfech nemluvě). Jestli jsem se ale kdy s nějakou elfkou sblížil, byla to moje postavička z Lineage 2. Přestože jsou možnosti editace postavičky relativně omezené, na tuhle ženskou se dá koukat pořád a když vedle sebe máte orka jako prase (nazdar Drokku), tak se skutečně cítíte v bezpečí a vychutnáváte si svoje křivky (ehm). Final Fantasy. Bylo mi jasné, že jednu z těch mnoha žen tady budu muset jmenovat. Přiznám se, že nakonec jsem se uchýlil k primitivní úvaze. O které ženě z Final Fantasy se mi regulerně zdálo ve snech? Zoofilii stranou, Final Fantasy 12 na scénu - Fran je prostě über super a kdo s tím nesouhlasí, má smůlu. (A navíc je to jméno mé oblíbené postavy ze seriálu Black Books). Shodan a její palác... Královna všech žen z RPG her má jedinou nevýhodu. Jiný, než cybersex, si s ní neužijete. Není to ale na závadu. Její vlastní personalizace je v CD verzi System Shocku vyhnaná do extrému díky špičkovému dabingu. Nemá cenu vůbec argumentovat, po "Look at you hacker" se zamiloval úplně každý. Škoda, že nás podcenila. Škoda, že ve druhém díle taky. A věčná škoda, že třetí díl asi nebude (jestli něco vyplivne EA, tak to hodlám ignorovat). Takže to je asi tak všechno, co mám k situaci říci. Co si o tom myslíte vy? 27. 6. 2008 Doporučené hry pro GB/GBC Původní GameBoy a i GameBoy Color jsou z dnešního hlediska historické konzole, u kterých je navíc ten problém (na rozdíl od GBA například), že v bazarech nevídám úplně běžně hry pro tyto systémy a pokud ano, tak jen blbosti, kterých se chtěl každý zbavit. Budeme se tedy muset odkázat na emulátory a tím pádem chtě nechtě nelegální zdroj softwaru. Předesílám, že emulátor handheldu je vždy v nevýhodě, že jste obvykle přikováni k PC nebo jinému pevnému stroji, ale jsou i emulátory na Nintendo DS, Sony PSP, případně věci typu GamePark (GP32 či GP2X). Originálky pak lze nacpat i do GBA (DS již není kompatibilní). Takže - čemu byste z té záplavy měli věnovat pozornost? GameBoy: Legend of Zelda - Link's Awakening - je neuvěřitelné, jak tato první přenosná Zelda ovlivnila sérii a jak se zapsala do srdcí nás všech. Nemluvě o tom, že to byla moje první Zelda vůbec. Wario Land - luxusní hopsačky, vlastně první inkarance Waria - dokázaly zaujmout nevšedním odklonem od Mario série zcela novými prvky. Škoda, že od GBA výše se to začalo celkem kazit. Metroid 2 - Return of Samus - co naděláme - Nintedo vždy sázelo na nejlepší franchisy a ani tentokrát se neminulu. Jedna z nejlepších her na GameBoye vůbec. Super Mario Land - tady není moc co dodávat. Oba díly jsou nejkrystaličtějšími hopsačkami v celé své kráse. Perličkou je hudba, která je zde zcela nová, originální a kterou zná každý Mario fanda, ačkoliv jej tyto hry na GB i minuly. Tetris - tečka. Gargoyle's Quest - výborná kombinace japan RPG ve skvělé grafice, doporučuji! Dragon Heart - neznámé krokovací RPG pro GameBoy, které nemohu než vnutit. GameBoy Color: Legend of Zelda - hned tři hry. Jednak remake Link's Awakening DX a pak dvou hra Oracle of Seasons a Oracle of Age 1000 s. Všechno patří do zlatého fondu. Metal Gear Solid - Ghost Babel - první přenosný Snake. A kvalitativně mu není moc co vytknout. Dokonce se dá říci, že slavný Snake Eater čerpal inspiraci v mnoha bodech právě v této hře. WarioLand 3 - "další díl Waria" v tomto případě znamená "po čertech dobrá hra". Další hry případně doplním časem. GameBoy: Legend of Zelda - Link's Awakening - je neuvěřitelné, jak tato první přenosná Zelda ovlivnila sérii a jak se zapsala do srdcí nás všech. Nemluvě o tom, že to byla moje první Zelda vůbec. Wario Land - luxusní hopsačky, vlastně první inkarance Waria - dokázaly zaujmout nevšedním odklonem od Mario série zcela novými prvky. Škoda, že od GBA výše se to začalo celkem kazit. Metroid 2 - Return of Samus - co naděláme - Nintedo vždy sázelo na nejlepší franchisy a ani tentokrát se neminulu. Jedna z nejlepších her na GameBoye vůbec. Super Mario Land - tady není moc co dodávat. Oba díly jsou nejkrystaličtějšími hopsačkami v celé své kráse. Perličkou je hudba, která je zde zcela nová, originální a kterou zná každý Mario fanda, ačkoliv jej tyto hry na GB i minuly. Tetris - tečka. Gargoyle's Quest - výborná kombinace japan RPG ve skvělé grafice, doporučuji! Dragon Heart - neznámé krokovací RPG pro GameBoy, které nemohu než vnutit. GameBoy Color: Legend of Zelda - hned tři hry. Jednak remake Link's Awakening DX a pak dvou hra Oracle of Seasons a Oracle of Age 1000 s. Všechno patří do zlatého fondu. Metal Gear Solid - Ghost Babel - první přenosný Snake. A kvalitativně mu není moc co vytknout. Dokonce se dá říci, že slavný Snake Eater čerpal inspiraci v mnoha bodech právě v této hře. WarioLand 3 - "další díl Waria" v tomto případě znamená "po čertech dobrá hra". Další hry případně doplním časem. Doporučené hry pro PS3 Problém Playstation 3 je množství her, které je v současné době poměrně žalostné, co se kvalitních titulů týče. Takže co si určitě kupte: Metal Gear Solid 4 - bez diskuze vrchol herního designu, uměleckého díly a uzavření příběhu jedné obrovské ságy. Jedna z nejlepších her všech dob. Gran Turismo 5 (Prologue) - v současné době je k dispozici jen placená demoverze "Prologue", ale již ta dává tušit, že výsledná hra bude pokračování v zajetých kolejích. GTA4 - Nico Belic není ani náhodou lepší než CJ ze San Andreas. Nico Belic je někdo úplně jiný a nesnese příměr jen tak s kýmkoliv. GTA4 není konkurence San Andreas. Je to jedna z nejluxusnějších her, jeden z nejintenzivnějších herních zážitků právě proto, že jde o úplně novou hru. Nelze než doporučit. Soul Calibur 4 - proti veškerému očekávání jde o velice svěží a živou bojovku s plejádou dobrých nápadů a svižnou hratelností - easy to learn, hard to master. Demon's Souls - vzhledem k roku 2009 jde o velice obtížnou, ale zároveň velice uspokojivé akční RPG, které si na nic nehraje. Geniální práce s leveldesignem a originální přístup k hráči v kombinaci s neopakovatelnou atmosférou znamená, že tuto hru prostě musíte mít. Jestli něco vyjde časem, tak to sem doplním. Metal Gear Solid 4 - bez diskuze vrchol herního designu, uměleckého díly a uzavření příběhu jedné obrovské ságy. Jedna z nejlepších her všech dob. Gran Turismo 5 (Prologue) - v současné době je k dispozici jen placená demoverze "Prologue", ale již ta dává tušit, že výsledná hra bude pokračování v zajetých kolejích. GTA4 - Nico Belic není ani náhodou lepší než CJ ze San Andreas. Nico Belic je někdo úplně jiný a nesnese příměr jen tak s kýmkoliv. GTA4 není konkurence San Andreas. Je to jedna z nejluxusnějších her, jeden z nejintenzivnějších herních zážitků právě proto, že jde o úplně novou hru. Nelze než doporučit. Soul Calibur 4 - proti veškerému očekávání jde o velice svěží a živou bojovku s plejádou dobrých nápadů a svižnou hratelností - easy to learn, hard to master. Demon's Souls - vzhledem k roku 2009 jde o velice obtížnou, ale zároveň velice uspokojivé akční RPG, které si na nic nehraje. Geniální práce s leveldesignem a originální přístup k hráči v kombinaci s neopakovatelnou atmosférou znamená, že tuto hru prostě musíte mít. Jestli něco vyjde časem, tak to sem doplním. Doporučené hry pro GC Lidé se mne často ptají, jaké hry bych jim doporučil pro Nintendo GameCube. Tady je rozdíl GameCube proti konkurenci. Her je mnohem méně, ale obvykle jde o opravdu dobré záležitosti. Doposud jsem shromáždil seznam těchto her, které by měl mít povinně každý majitel GC v knihovničce. Nejde nutně o "desítkové" tituly, ale o hry, kvůli kterým má smysl si GC koupit. A hry, které má smysl si koupit samozřejmě - kdybychom zabrousili do nelegální sféry, tak her vhodných k zahrání je více. Ještě ale dodám, že Nintendo Wii je s GC plně kompatibilní (ale musíte si koupit GC controller a memory kartu). Legend of Zelda - Windwaker - podle mnohých jde o nejlepší Zeldu všech dob a s přihlédnutím k Link to the Past to bude asi pravda. I kdyby toto měla být jediná hra, kterou si kdy na GC zahrajete, neváhejte ani sekundu! Metroid Prime - Nintendo v této hře poprvé okusilo trojrozměrný pocit při zachování chutě dvourozměrné střílečky. Že jde o jednu z nejpovedenějších her všech dob je jasné. A to platí pro oba díly. Resident Evil 4 - klasika má kořeny (pro někoho kupodivu) právě v této konzoli. Nemá smysl hledat dále. Eternal Darkness - hra, která si hraje s vámi místo toho, aby to bylo obráceně. Unikátní akční adventura v natolik horrorovém pojetí, že se budete chtít upřímně (zabít) opít. Legend of Zelda - Twilight Princess - jedna z posledních velkých her pro GC se nakonec dočkala větší slávy na Wii, ale pokud touto konzolí nedisponujete - neváhejte! Vyjma ovládání a zrcadlovost jde o identickou hru! Pikmin - oba díly jsou naprosto ujetou akční adventurou, kterou si prostě musíte zahrát. Tak svěží koncept nenajdete pod každým kamenem. Škoda, že Olimar se dočkal na Wii inkarnace zatím jen v Super Smash Bros. Brawl. Super Smash Bros. Melee - nejlepší mlátička až pro čtyři hráče. Sice má slabší single, ale která bojovka nemá (krom Brawlu)? Na GC navíc není moc alternativ... Ikaruga - klasická 2D střílečka ála Xenon s velice ujeťáckým konceptem požírání barevných vln energií... nutnost. Tales of Symphonia - jedno z mála klasických japan RPG pro Game Cube, které se navíc výtečně povedlo a nemělo by vám tedy chybět. StarFox Adventures - kvalitní vykrádačka Zeldy v perfektní grafice a atmosféře s výtečným gameplayem a designem. Soul Calibur 2 - hrát v klasické bojovce za Linka ze Zeldy se vám podaří jenom v Soul Calibur 2. Ne snad, že by to byla jinak špatná hra - právě naopak! Hraje se skvěle a majitelé GC by ji měli mít. Killer 7 - ujetá střílečka jakoby z prvního pohledu, ale více připomíná klasické automatovky. Suma sumárum - už jen kvůli té grafice byste měli hře dát šanci podlehnou jí. Timesplitters - jedna z nejoriginálnějších FPS všech dob ve dvou dílech, jejíž vynechání se trestá hraním na prvním XBOXu. Metal Gear Solid: Twin Snakes - dá se namítnout, že jde o pouhý remake klasické hry z Playstation. Není to ale tak docela přesné - nad tímto remakem bděl sám Hideo Kojima a vyřádil se na něm. Pomineme-li fantastickou grafiku, je zde rozšířena nebo kompletně předělána snad každá scéna, takže to má celkově větší grády. Staromilci se na hru nemohou dívat, ale za mne jasné doporučení! Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Legend of Zelda - Windwaker - podle mnohých jde o nejlepší Zeldu všech dob a s přihlédnutím k Link to the Past to bude asi pravda. I kdyby toto měla být jediná hra, kterou si kdy na GC zahrajete, neváhejte ani sekundu! Metroid Prime - Nintendo v této hře poprvé okusilo trojrozměrný pocit při zachování chutě dvourozměrné střílečky. Že jde o jednu z nejpovedenějších her všech dob je jasné. A to platí pro oba díly. Resident Evil 4 - klasika má kořeny (pro někoho kupodivu) právě v této konzoli. Nemá smysl hledat dále. Eternal Darkness - hra, která si hraje s vámi místo toho, aby to bylo obráceně. Unikátní akční adventura v natolik horrorovém pojetí, že se budete chtít upřímně (zabít) opít. Legend of Zelda - Twilight Princess - jedna z posledních velkých her pro GC se nakonec dočkala větší slávy na Wii, ale pokud touto konzolí nedisponujete - neváhejte! Vyjma ovládání a zrcadlovost jde o identickou hru! Pikmin - oba díly jsou naprosto ujetou akční adventurou, kterou si prostě musíte zahrát. Tak svěží koncept nenajdete pod každým kamenem. Škoda, že Olimar se dočkal na Wii inkarnace zatím jen v Super Smash Bros. Brawl. Super Smash Bros. Melee - nejlepší mlátička až pro čtyři hráče. Sice má slabší single, ale která bojovka nemá (krom Brawlu)? Na GC navíc není moc alternativ... Ikaruga - klasická 2D střílečka ála Xenon s velice ujeťáckým konceptem požírání barevných vln energií... nutnost. Tales of Symphonia - jedno z mála klasických japan RPG pro Game Cube, které se navíc výtečně povedlo a nemělo by vám tedy chybět. StarFox Adventures - kvalitní vykrádačka Zeldy v perfektní grafice a atmosféře s výtečným gameplayem a designem. Soul Calibur 2 - hrát v klasické bojovce za Linka ze Zeldy se vám podaří jenom v Soul Calibur 2. Ne snad, že by to byla jinak špatná hra - právě naopak! Hraje se skvěle a majitelé GC by ji měli mít. Killer 7 - ujetá střílečka jakoby z prvního pohledu, ale více připomíná klasické automatovky. Suma sumárum - už jen kvůli té grafice byste měli hře dát šanci podlehnou jí. Timesplitters - jedna z nejoriginálnějších FPS všech dob ve dvou dílech, jejíž vynechání se trestá hraním na prvním XBOXu. Metal Gear Solid: Twin Snakes - dá se namítnout, že jde o pouhý remake klasické hry z Playstation. Není to ale tak docela přesné - nad tímto remakem bděl sám Hideo Kojima a vyřádil se na něm. Pomineme-li fantastickou grafiku, je zde rozšířena nebo kompletně předělána snad každá scéna, takže to má celkově větší grády. Staromilci se na hru nemohou dívat, ale za mne jasné doporučení! Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Doporučené hry pro GBA Lidé se mne často ptají, jaké hry bych jim doporučil pro Nintendo GameBoy Advance. Nemusíme si nic namlouvat - 90% veškeré GBA produkce stojí za starou belu (a to ještě v lepším případě), takže člověk musí pečlivě vybírat. Doposud jsem shromáždil seznam těchto her, které by měl mít povinně každý majitel GBA v knihovničce. Nejde nutně o "desítkové" tituly, ale o hry, kvůli kterým má smysl si GBA koupit. A hry, které má smysl si koupit samozřejmě - kdybychom zabrousili do nelegální sféry, tak her vhodných k zahrání je více. Ještě ale dodám, že Nintendo DS je s GBA plně kompatibilní. Golden Sun - perfektní japan RPG ve dvou dílech. Castlevania - co se dá dělat, tyhle 2D akční RPG se neomrzí asi nikdy. Tony Hawk Pro Skater 3 - od opuštění 2D konceptu do isometrické 3D grafiky jsme se dočkali těch nejlepších akčních her vůbec. Legend of Zelda - Minish Cap - nejlepší Zelda pro GBA, parádně dlouhé a krásné dobrodružství. Legend of Zelda - Link to the Past - remake ze SNES, který je ovšem povinný i v této inkaranci. Advance Wars - oba díly patří do platinového fondu tahových strategií. Final Fantasy 5+6 Advance - remaky ze SNES patří mezi to nejlepší na poli japan RPG, co lze na GBA najít. Final Fantasy Tactics Advance - vedle Ogre Battles jde o nejlepší tahovku s RPG prvky. Obtížná jako peklo, ale hratelná jako víno. Metroid Zero Mission- takřka bezchybná hopsačka, plnohodnotný pokračovatel klasických hopsaček / stříleček se skvělou grafikou a atmosférou. Rebelstar Tactical Command - kupodivu jediná varianta na UFO. Nutnost. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Golden Sun - perfektní japan RPG ve dvou dílech. Castlevania - co se dá dělat, tyhle 2D akční RPG se neomrzí asi nikdy. Tony Hawk Pro Skater 3 - od opuštění 2D konceptu do isometrické 3D grafiky jsme se dočkali těch nejlepších akčních her vůbec. Legend of Zelda - Minish Cap - nejlepší Zelda pro GBA, parádně dlouhé a krásné dobrodružství. Legend of Zelda - Link to the Past - remake ze SNES, který je ovšem povinný i v této inkaranci. Advance Wars - oba díly patří do platinového fondu tahových strategií. Final Fantasy 5+6 Advance - remaky ze SNES patří mezi to nejlepší na poli japan RPG, co lze na GBA najít. Final Fantasy Tactics Advance - vedle Ogre Battles jde o nejlepší tahovku s RPG prvky. Obtížná jako peklo, ale hratelná jako víno. Metroid Zero Mission- takřka bezchybná hopsačka, plnohodnotný pokračovatel klasických hopsaček / stříleček se skvělou grafikou a atmosférou. Rebelstar Tactical Command - kupodivu jediná varianta na UFO. Nutnost. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Doporučené hry pro PS2 Lidé se mne často ptají, jaké hry bych jim doporučil pro Sony Playstation 2. Nemusíme si nic namlouvat - 90% veškeré PS2 produkce stojí za starou belu (a to ještě v lepším případě), takže člověk musí pečlivě vybírat. Doposud jsem shromáždil seznam těchto her, které by měl mít povinně každý majitel PS2 v knihovničce. Nejde nutně o "desítkové" tituly, ale o hry, kvůli kterým má smysl si PS2 koupit. A hry, které má smysl si koupit samozřejmě - kdybychom zabrousili do nelegální sféry, tak her vhodných k zahrání je více. Shadow of Colossus + ICO - jedny z nejlepších her všech dob pro svou inovaci, atmosféru a příběh. Povinnost po dovršení patnícti let věku, jinak skočte do jámy s otrávenými žiletkami. Metal Gear Solid - oba dva díly včetně jejich remaků považuji za jeden z vrcholů herního nebe. Kdo nehrál, jakoby nebyl. Final Fantasy X + XII - klasické japan RPG a neklasické japan RPG. To první kvůli příběhu, to druhé kvůli inovaci. Vzor pro hry široko daleko. Tekken 5 - ačkoliv na trojku nelze dosáhnout, Tekken 5 je vrcholem bojových her "vzdáleně připomínajících realitu". Kombinace jsou sice trochu přeplácané, ale nakonec ano - tohle je to pravé! Soul Calibur 3 - přímá konkurence k Tekkenovi zaujme zejmén 1000 a začátečnické hráče pro snadnost kombíček. Přitom propracovanost systému je neuvěřitelná a proto doporučuji všemi deseti. Grand Theft Auto - od třetího dílu po San Andreas (když přehlédneme nepříliš kvalitní "Stories" hry z PSP) - pokud hovoříme hlavně o posledním jmenovaném - jde o svatý grál hratelnosti a zábavnosti. Nepřekonatelný titul, který museli autoři ve čtvrtém díle "překonat" tak, že udělali úplně jinou hru. Gran Turismo 4 - jeden z nejdokonalejší automobilových hratelných pseudosimulátorů. Hra, kter přes chladné plechy kapot má prostě duši a nechává konkurenci daleko za sebou. Rogue Galaxy - jediná konkurence Final Fantasy 12 na poli netradičních japan RPG. Skvělá story, skvělý svět, mnoho možností k vyžití a prima souboje - o grafice, hudbě a namluvení nemluvě. Hit! God of War - oba díly patří mezi nejlepší akční hry všech dob. Sympatický hlavní hrdina a tunolitry krve. Burnout Revenge - oproti všem ostatním vítězí díky filmovému režimu "udělej co největší bouračku". Ryzí zábavnost! Devil May Cry - button mashing nalezl své útočiště. Pokud si chcete poměřit s kamarády velikost svého ega, DMC je ideální měřítko. Katamari Damacy - nejúchylnější hra všech dob obohacená o neuvěřitelnou hratelnost. Hovnivál v japonském vydání se stal právem jednou z nejobdivovanějších her všech dob. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Shadow of Colossus + ICO - jedny z nejlepších her všech dob pro svou inovaci, atmosféru a příběh. Povinnost po dovršení patnícti let věku, jinak skočte do jámy s otrávenými žiletkami. Metal Gear Solid - oba dva díly včetně jejich remaků považuji za jeden z vrcholů herního nebe. Kdo nehrál, jakoby nebyl. Final Fantasy X + XII - klasické japan RPG a neklasické japan RPG. To první kvůli příběhu, to druhé kvůli inovaci. Vzor pro hry široko daleko. Tekken 5 - ačkoliv na trojku nelze dosáhnout, Tekken 5 je vrcholem bojových her "vzdáleně připomínajících realitu". Kombinace jsou sice trochu přeplácané, ale nakonec ano - tohle je to pravé! Soul Calibur 3 - přímá konkurence k Tekkenovi zaujme zejmén 1000 a začátečnické hráče pro snadnost kombíček. Přitom propracovanost systému je neuvěřitelná a proto doporučuji všemi deseti. Grand Theft Auto - od třetího dílu po San Andreas (když přehlédneme nepříliš kvalitní "Stories" hry z PSP) - pokud hovoříme hlavně o posledním jmenovaném - jde o svatý grál hratelnosti a zábavnosti. Nepřekonatelný titul, který museli autoři ve čtvrtém díle "překonat" tak, že udělali úplně jinou hru. Gran Turismo 4 - jeden z nejdokonalejší automobilových hratelných pseudosimulátorů. Hra, kter přes chladné plechy kapot má prostě duši a nechává konkurenci daleko za sebou. Rogue Galaxy - jediná konkurence Final Fantasy 12 na poli netradičních japan RPG. Skvělá story, skvělý svět, mnoho možností k vyžití a prima souboje - o grafice, hudbě a namluvení nemluvě. Hit! God of War - oba díly patří mezi nejlepší akční hry všech dob. Sympatický hlavní hrdina a tunolitry krve. Burnout Revenge - oproti všem ostatním vítězí díky filmovému režimu "udělej co největší bouračku". Ryzí zábavnost! Devil May Cry - button mashing nalezl své útočiště. Pokud si chcete poměřit s kamarády velikost svého ega, DMC je ideální měřítko. Katamari Damacy - nejúchylnější hra všech dob obohacená o neuvěřitelnou hratelnost. Hovnivál v japonském vydání se stal právem jednou z nejobdivovanějších her všech dob. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Doporučené hry pro PSP Lidé se mne často ptají, jaké hry bych jim doporučil pro Sony PSP. Nemusíme si nic namlouvat - 99% veškeré PSP produkce stojí za starou belu (a to ještě v lepším případě), takže člověk musí pečlivě vybírat. Doposud jsem shromáždil seznam těchto her, které by měl mít povinně každý majitel PSP v knihovničce. Nejde nutně o "desítkové" tituly, ale o hry, kvůli kterým má smysl si PSP koupit. A hry, které má smysl si koupit samozřejmě - kdybychom zabrousili do nelegální sféry, tak her vhodných k zahrání je více. Loco Roco - fantasticky zábavná originální hopsačka s unikátním zpracováním. Až na tu pekelnou dětinskost patrně nejlepší hra na PSP. Patapon - podobně, jako Loco Roco - jde o velice jednuduchou a stylizovanou hru, jejíž síla je v jednoduchosti. Nenechte si ji ale ujít! Exit - oba díly této logické záchranářské hry patří mezi to nejzábavnější, co si lze na handheldech představit. Metal Gear Solid Portable Ops - co dělal Big Boss po operaci Snake Eater? Vytvořil zárodek armády a systému Patriots. Jak se to stalo odhaluje tato hra. Metal Gear Solid Ac!d - oba díly této hry jsou často kritizovány a to právem ze dvou důvodů - za prvé zde vystupuje alternativní Solid Snake, který nemá s příběhem původních her nic společného a za druhé - velice pomalý gameplay daný karetním určováním akcí. Přesto se mi hry moc líbí a všem je vřele doporučuji. Jeanne D'Arc - perfektní tahová strategie se skvělou atmosférou a grafikou. Japonská stylizace evropské legendy je prostě mistrovská. Popolcroix - roztomilé japan RPG v pixel artové grafice. Tekken - Dark Ressurection - ke hře mám zejména tu výhradu, že jde o remake Tekkena 5 s pár novými arénami a dvěmi novými postavami. Ovládání je maličko komplikovanější, ale nakonec - je to velice dobrá hra. Burnout Legends - jen málo her z PS2 se podařilo tak věrně přenést původní kvality na PSP. Burnout je vzorem toho, že když se chce, tak to jde. Dissidia Final Fantasy - nenechte se odradit faktem, že jde v zásadě o bojovou hru. Paleta nabídky postav s opravdu precizně zpracovanými tahy j 1000 e v kombinaci s perfektní grafikou živoucím důkazem, že lze udělat bitky "jako ve filmu" hratelně. Zábava na dlouhé zimní večery zaručena. Gran Turismo PSP - je pravda, že paleta možností této hry není úplně srovnatelná s tím, co bychom čekali od značky Gran Turismo. Chybí kariéra a detailní tuning vozů. Nic to ale nemění na tom, že jde o naprosto špičkovou závodní hru s perfektní atmosférou a hratelností. Samotný styl hraní nejvíce připomíná GT2, grafikou se ale blíží GT3, nabídkou aut a tratí spíše GT4. Ruku do ohně - vyhrané auta půjdou naimportovat do plné verze GT5. Hra měla vyjít o pár let dřív, aby způsobila poprask, ale i tak je to nutnost. GTA Chinatown Wars - Nestává se často, že by hra, určená původně pro výkonnostně slabý handheld Nintenda DS, byl portován pro PSP. Pro slabé prodeje byl tento port ale skoro nutností - markantně vylepšená grafika vyvažuje nepřítomnost dotykové obrazovky na minihry a i když je nového obsahu celkem pomálu, nelze konstatovat, než že jde o jednu z nejlepších her pro tento systém. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Loco Roco - fantasticky zábavná originální hopsačka s unikátním zpracováním. Až na tu pekelnou dětinskost patrně nejlepší hra na PSP. Patapon - podobně, jako Loco Roco - jde o velice jednuduchou a stylizovanou hru, jejíž síla je v jednoduchosti. Nenechte si ji ale ujít! Exit - oba díly této logické záchranářské hry patří mezi to nejzábavnější, co si lze na handheldech představit. Metal Gear Solid Portable Ops - co dělal Big Boss po operaci Snake Eater? Vytvořil zárodek armády a systému Patriots. Jak se to stalo odhaluje tato hra. Metal Gear Solid Ac!d - oba díly této hry jsou často kritizovány a to právem ze dvou důvodů - za prvé zde vystupuje alternativní Solid Snake, který nemá s příběhem původních her nic společného a za druhé - velice pomalý gameplay daný karetním určováním akcí. Přesto se mi hry moc líbí a všem je vřele doporučuji. Jeanne D'Arc - perfektní tahová strategie se skvělou atmosférou a grafikou. Japonská stylizace evropské legendy je prostě mistrovská. Popolcroix - roztomilé japan RPG v pixel artové grafice. Tekken - Dark Ressurection - ke hře mám zejména tu výhradu, že jde o remake Tekkena 5 s pár novými arénami a dvěmi novými postavami. Ovládání je maličko komplikovanější, ale nakonec - je to velice dobrá hra. Burnout Legends - jen málo her z PS2 se podařilo tak věrně přenést původní kvality na PSP. Burnout je vzorem toho, že když se chce, tak to jde. Dissidia Final Fantasy - nenechte se odradit faktem, že jde v zásadě o bojovou hru. Paleta nabídky postav s opravdu precizně zpracovanými tahy j 1000 e v kombinaci s perfektní grafikou živoucím důkazem, že lze udělat bitky "jako ve filmu" hratelně. Zábava na dlouhé zimní večery zaručena. Gran Turismo PSP - je pravda, že paleta možností této hry není úplně srovnatelná s tím, co bychom čekali od značky Gran Turismo. Chybí kariéra a detailní tuning vozů. Nic to ale nemění na tom, že jde o naprosto špičkovou závodní hru s perfektní atmosférou a hratelností. Samotný styl hraní nejvíce připomíná GT2, grafikou se ale blíží GT3, nabídkou aut a tratí spíše GT4. Ruku do ohně - vyhrané auta půjdou naimportovat do plné verze GT5. Hra měla vyjít o pár let dřív, aby způsobila poprask, ale i tak je to nutnost. GTA Chinatown Wars - Nestává se často, že by hra, určená původně pro výkonnostně slabý handheld Nintenda DS, byl portován pro PSP. Pro slabé prodeje byl tento port ale skoro nutností - markantně vylepšená grafika vyvažuje nepřítomnost dotykové obrazovky na minihry a i když je nového obsahu celkem pomálu, nelze konstatovat, než že jde o jednu z nejlepších her pro tento systém. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Doporučené hry pro DS Lidé se mne často ptají, jaké hry bych jim doporučil pro Nintendo DS. Nemusíme si nic namlouvat - 90% veškeré DS produkce stojí za starou belu (a to ještě v lepším případě), takže člověk musí pečlivě vybírat. Doposud jsem shromáždil seznam těchto her, které by měl mít povinně každý majitel DS v knihovničce. Nejde nutně o "desítkové" tituly, ale o hry, kvůli kterým má smysl si DS koupit. A hry, které má smysl si koupit samozřejmě - kdybychom zabrousili do nelegální sféry, tak her vhodných k zahrání je více. Mario Kart DS - tak kvůli této hře jste si kupovali DS, ne? Okamiden - překvapivě povedený "port" z Playstation 2. Jde o novou hru ve stejném prostředí, ale hrajeme za děti hlavních postav z první hry. Krom aspektu neuvěřitelné roztomilosti je zde zajímavý soubojový systém, skvělá atmosféra a plnotučná délka hry. GTA Chinatown Wars - mistři z Rockstar ukázali, zač je toho loket. Přenosné GTA4 s neuvěřitelným technickým zpracováním při zachování všech elementárních prvků a obohacené o vtipné a zábavné minihry. Liberty City v kapse - nutnost! Professor Layton - ať už sáhnete po jakémkoliv díle, stanete se svědky série nejzábavnějších logických hádanek vůbec - a to vše v krásném balení a s příjemnou atmosférou. Unikátní hra, která sice nepotřebuje v zásadě formu počítačové hry, ale přesto jednoznačně vyniká.Mario Kart DS - co naplat, masakrální hratelnost i v online vytváří nejlepší sázku na jistotu. Legend of Zelda - Phantom Hourglass - "nejlepší Zelda pro DS do vydání Spirit Tracks" s perfektní "Windwaker" grafikou, skvělým ovládáním a jinak - klasická Zelda hodna vaší pozornosti. Legend of Zelda - Spirit Tracks - nejlepší Zelda na DS, bez debat. Plná originálních nápadů a skvělé atmosféry, naprostá nutnost pro majitele DS! Nintendogs - no dobře, ale prostě tahle hra vydrží dva měsíce, i když jde o zatraceně vylepšené tamagotchi. Animal Crossing - nejlepší volba pro milovníky alternativního života v digitální realitě. Metroid Prime Hunters - unikátní FPS střílečka, bez které je majitel konzole jen poloviční osobnost. Tony Hawk - v současné době jsou k dispozici cca 3 díly, každý, se svou specifikací. Pravdou ale je, že jde pokaždé o unikátní zážitek na poli akčních her maskovaných za sporty, to se musí nechat. New Super Mario Bros. - 2D hopsačka obohacená o tunu nápadů a přinášející zpět ten správný hopsací feel. Asi nejlepší volba vůbec. Elite Beat Agents - perfektní rytmická hra, která přesně d 1000 emonstruje, v čem DSko exceluje - precizní ovládání stylusem. Warioware Touched - sbírka dvou set miniher je velice atraktivní zejména pro jednoho hráče. Ulítlá stylizace a nápady jsou hlavním motivem ke koupi. Ace Attorney - v současné době jsou k dispozici cca 4 díly této hry, přičemž bych nejraději doporučil všechny, ačkoliv první je povinný a třetí asi nejlepší. Klasická adventura s neklasickými prvky. Castlevania - opět - asi 4 díly, každý je skvělý, ale nejlepší je asi Dawn of Sorrow. Final Fantasy 3+4 - a časem se dočkáme asi i dalších dílů. Remaky původních her pro NES tvoří to nejlepší z fondu klasických japan RPG a to i přes dneska šílenou obtížnost. Final Fantasy 12 - Revenant Wings - velice dobře posuzovaná realtime strategie s RPG prvky a silným příběhem. Final Fantasy Tactcis A2 - pokračování z GBA sice nepřináší mnoho novinek, ale jde o nejlepší turnbased strategii ve fantasy hávu s takto dobrou story. Hotel Dusk - Room 215 - atmosférická adventura jako řemen, naprostná nutnost bez diskuze. Advanced Wars - Dual Strike je asi nejlepší volbou na poli "Battle Isle" tahových strategií, ale Day of Ruins jsou také výborné hlavně kvůli temnějšímu pojetí a online multiplayeru. Tetris DS - lepší, než Fukův Tetris 2 a navíc s online multiplayerem. Až deset hráčů v běsnení, které jste dosud nezažili. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Mario Kart DS - tak kvůli této hře jste si kupovali DS, ne? Okamiden - překvapivě povedený "port" z Playstation 2. Jde o novou hru ve stejném prostředí, ale hrajeme za děti hlavních postav z první hry. Krom aspektu neuvěřitelné roztomilosti je zde zajímavý soubojový systém, skvělá atmosféra a plnotučná délka hry. GTA Chinatown Wars - mistři z Rockstar ukázali, zač je toho loket. Přenosné GTA4 s neuvěřitelným technickým zpracováním při zachování všech elementárních prvků a obohacené o vtipné a zábavné minihry. Liberty City v kapse - nutnost! Professor Layton - ať už sáhnete po jakémkoliv díle, stanete se svědky série nejzábavnějších logických hádanek vůbec - a to vše v krásném balení a s příjemnou atmosférou. Unikátní hra, která sice nepotřebuje v zásadě formu počítačové hry, ale přesto jednoznačně vyniká.Mario Kart DS - co naplat, masakrální hratelnost i v online vytváří nejlepší sázku na jistotu. Legend of Zelda - Phantom Hourglass - "nejlepší Zelda pro DS do vydání Spirit Tracks" s perfektní "Windwaker" grafikou, skvělým ovládáním a jinak - klasická Zelda hodna vaší pozornosti. Legend of Zelda - Spirit Tracks - nejlepší Zelda na DS, bez debat. Plná originálních nápadů a skvělé atmosféry, naprostá nutnost pro majitele DS! Nintendogs - no dobře, ale prostě tahle hra vydrží dva měsíce, i když jde o zatraceně vylepšené tamagotchi. Animal Crossing - nejlepší volba pro milovníky alternativního života v digitální realitě. Metroid Prime Hunters - unikátní FPS střílečka, bez které je majitel konzole jen poloviční osobnost. Tony Hawk - v současné době jsou k dispozici cca 3 díly, každý, se svou specifikací. Pravdou ale je, že jde pokaždé o unikátní zážitek na poli akčních her maskovaných za sporty, to se musí nechat. New Super Mario Bros. - 2D hopsačka obohacená o tunu nápadů a přinášející zpět ten správný hopsací feel. Asi nejlepší volba vůbec. Elite Beat Agents - perfektní rytmická hra, která přesně d 1000 emonstruje, v čem DSko exceluje - precizní ovládání stylusem. Warioware Touched - sbírka dvou set miniher je velice atraktivní zejména pro jednoho hráče. Ulítlá stylizace a nápady jsou hlavním motivem ke koupi. Ace Attorney - v současné době jsou k dispozici cca 4 díly této hry, přičemž bych nejraději doporučil všechny, ačkoliv první je povinný a třetí asi nejlepší. Klasická adventura s neklasickými prvky. Castlevania - opět - asi 4 díly, každý je skvělý, ale nejlepší je asi Dawn of Sorrow. Final Fantasy 3+4 - a časem se dočkáme asi i dalších dílů. Remaky původních her pro NES tvoří to nejlepší z fondu klasických japan RPG a to i přes dneska šílenou obtížnost. Final Fantasy 12 - Revenant Wings - velice dobře posuzovaná realtime strategie s RPG prvky a silným příběhem. Final Fantasy Tactcis A2 - pokračování z GBA sice nepřináší mnoho novinek, ale jde o nejlepší turnbased strategii ve fantasy hávu s takto dobrou story. Hotel Dusk - Room 215 - atmosférická adventura jako řemen, naprostná nutnost bez diskuze. Advanced Wars - Dual Strike je asi nejlepší volbou na poli "Battle Isle" tahových strategií, ale Day of Ruins jsou také výborné hlavně kvůli temnějšímu pojetí a online multiplayeru. Tetris DS - lepší, než Fukův Tetris 2 a navíc s online multiplayerem. Až deset hráčů v běsnení, které jste dosud nezažili. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Doporučené hry pro Wii Lidé se mne často ptají, jaké hry bych jim doporučil pro Nintendo Wii. Nemusíme si nic namlouvat - 90% veškeré Wii produkce stojí za starou belu (a to ještě v lepším případě), takže člověk musí pečlivě vybírat. Doposud jsem shromáždil seznam těchto her, které by měl mít povinně každý majitel Wii v knihovničce. Nejde nutně o "desítkové" tituly, ale o hry, kvůli kterým má smysl si Wii koupit. A hry, které má smysl si koupit samozřejmě - kdybychom zabrousili do nelegální sféry, tak her vhodných k zahrání je více. Wii Sports - to je snad jasná povinnost. Legend of Zelda - Twilight Princess - "nejlepší Zelda na Wii", ale opravdu - je to krásná hra. Mario Strikers - sportovní hry opravdu nehraju, ale tenhle akční fotbálek zaujme zejména při více hráčích na dlouho. Madworld - extrémně násilná, extrémně vtipná, extrémně zábavná, extrémně ovladatelná, extrémně stylová a extrémně chytlavá hra. Madworld je jedna z her, která dovedla nejlépe využít ovládání i technické možnosti a stvořili tak na této platformě originální zážitek. No More Heroes - perfektní parodie na všechno možné s brutální akcí, skvělým "Star Wars" ovládáním a unikátní retro atmosférou, humorem a grafikou. Jediný problém - PAL verze je cenzurovaná a nejde tedy skoro hrát:(. Super Smash Bros. Brawl - Co naplat - bojovka s 35 (nejen) Nintendo postavičkami s perfektní hratelností a ovládáním, které každý n00b ovládne za 10 minut, s bonusy na objevování na rok dopředu? Není nutno váhat. Jediný problém - GameCube controller nutný. Resident Evil 4 - sice jde o remake z GameCube, ale díky ovládání se z RE4 stává jednou z nejlepších her všech dob, kterou by každý Wiičkař měl znát nazpaměť! Bully - sice jde o remake z PS2, ale pozornost si tato hra zaslouží. Wii má překopané ovládání (nechci říct k lepšímu nebo k horšímu - prostě jiné, ale pořád skvěle hratelné) a minimum bonusového obsahu - ale jelikož je tato hra nedoceněná z PS2, měli byste se jí věnovat alespoň na Wii. Jedin 1000 ý problém - v EU pod názvem Canis Canem Edit. Ókami - prakticky to samé, co Bully. Remake z PS2, který kupodivu trpí trochu necitlivým ovládáním štětce, ale skvěle hratelná hra, která vyšla ke konci života PS2 a je tedy trochu zanedbána. Battalion Wars 2 - málokdo to ví, ale série Advanced Wars a Battalion Wars jsou úzce provázány. Toto je hodně akční strategie s pěknou, stylizovanou grafikou a hromadou dobrých nápadů. Obecně je celá hra tak unikátní, že ji buď budete milovat nebo nenávidět. Metroid Prime 3 - excelentně zvládnuté pokračování. Pokud jste si kladli otázku, jak zpracovat 2D arkádu do 3D tak, aby zůstalo zachováno všechno z obojího, zahrajte si Metroid Prime. Skvělé ovládání. Nejlepší FPS na Wii. V podstatě nemá cenu kupovat jinak, než v Metroid Prime Trilogy kolekci! Ghost Squad - šílená střílečka - remake z automatu. Jenom tři levely, ale prakticky s nekonečnou replayability dělá z této hry, kterou můžou hrát až 4 hráči najednou, lahůdku na každou párty (a nemusí se hrát Ninja nebo Beach modifikace). Ideální policajti v akci. Jediný problém - původní grafika z roku raz-dva. Eledees - sbírání elektrických skřítků v perfektním fyzikálním enginu skvěle demonstruje možnosti detekce pohybu a polohy v prostoru Wiimote. I přes dětský vzhled hry je to nutnost. Warioware Smooth Moves - přes 200 ulítlých miniher. I v singlu zábava na dlouho, při více lidech jedna z nejlepších zábaviček vůbec. Super Mario Galaxy - co dodat - nejinovativnější hra nejen roku 2007. Prostě luxuska! PLUS druhý díl překoná vaše očekávání! Mario Kart Wii - pro někoho zklamání, pro někoho vrchol. Pravda je, že online multiplayer dělá z této hry povinnost pro všechny a to včetně ovládání, nových prvků - a to přes slabší grafiku a málo nových tratí. Jediný problém (jako u všech multiplayerů na Wii) - Friend Codes. Wii Fit - tlaková podložka je opravdu prdel, mám to doma, ale bacha - to není hra, ale regulerní trénink, ale fakt dobrej. Dead Space Extraction Point - Wii se stalo prakticky výhradní doménou on-rails stříleček. Očekávání spin-offu povedeného horroru Dead Space nepřínášelo moc nadějí. Opak je pravdou. Excelentně zpracovaná akce, mnoho inovací a hlavně zachována atmosféra původní hry. Perfektní prequel a zábavná hra pro otrlejší hráče! Resident Evil Darkside Chronicles - převyprávění Resident Evil 2 a Code Veronica ve velice atmosférické grafice s dynamickou kamerou a povedeným filmovým dojmem. Zatímco předchozí díl Umbrella Chronicles bych doporučil jen ztěží, toto je sázka na jistotu. Tatsunoko vs Capcom - prakticky jediná "normální" bojovka ve stylu Street Fighter / Capcom na Wii. Jde o přímé pokračování VS série (například vynikající Marvel vs Capcom 2), ale je jednodušší na ovládání a ovládnutí, takže je vhodná pro začátečníky a mírně pokročilé. Ale i ti nejzkušenější se budou bavit u šílené grafické stylizace. Překvapivě dobře se hraje na samotném Wiimotu, ale GameCube ovladač je samozřejmě lepší. Online s minimálními lagy, takže není co řešit. Monster Hunter Tri - jediná hra na Wii, která se může pyšnit titulem "hardcore". 1000 Hra na stovky hodin, lidově zvaná samohonka nebo masturbace. Chcete-li objevovat obří unikátní svět, lovit monstra (i s kamarády online) a vylepšovat si zbraně či zbroj ad absurdum, je Monster Hunter Tri jediná volba na Wii. Jediná ale neznamená, že by to byla znouzectnost! New Super Mario Bros. Wii - 2D hopsačka s tradiční obtížností, hromadami nových nápadů a multiplayerem až pro čtyři hráče, kdy přehledností překonává Little Big Planet. Nenechte se zmást, tahle hrá vás vypeče. Metroid Other M - unikátní mix herních žánrů od Team Ninja se Samus Aran v hlavní roli. Pokud člověk překousně poněkud přepálenou "amerikanizaci" základního děje, bude odměnět zajímavým příběhem, tunami nevídaných událostí a strmě stoupající křivkou hratelnosti. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Wii Sports - to je snad jasná povinnost. Legend of Zelda - Twilight Princess - "nejlepší Zelda na Wii", ale opravdu - je to krásná hra. Mario Strikers - sportovní hry opravdu nehraju, ale tenhle akční fotbálek zaujme zejména při více hráčích na dlouho. Madworld - extrémně násilná, extrémně vtipná, extrémně zábavná, extrémně ovladatelná, extrémně stylová a extrémně chytlavá hra. Madworld je jedna z her, která dovedla nejlépe využít ovládání i technické možnosti a stvořili tak na této platformě originální zážitek. No More Heroes - perfektní parodie na všechno možné s brutální akcí, skvělým "Star Wars" ovládáním a unikátní retro atmosférou, humorem a grafikou. Jediný problém - PAL verze je cenzurovaná a nejde tedy skoro hrát:(. Super Smash Bros. Brawl - Co naplat - bojovka s 35 (nejen) Nintendo postavičkami s perfektní hratelností a ovládáním, které každý n00b ovládne za 10 minut, s bonusy na objevování na rok dopředu? Není nutno váhat. Jediný problém - GameCube controller nutný. Resident Evil 4 - sice jde o remake z GameCube, ale díky ovládání se z RE4 stává jednou z nejlepších her všech dob, kterou by každý Wiičkař měl znát nazpaměť! Bully - sice jde o remake z PS2, ale pozornost si tato hra zaslouží. Wii má překopané ovládání (nechci říct k lepšímu nebo k horšímu - prostě jiné, ale pořád skvěle hratelné) a minimum bonusového obsahu - ale jelikož je tato hra nedoceněná z PS2, měli byste se jí věnovat alespoň na Wii. Jedin 1000 ý problém - v EU pod názvem Canis Canem Edit. Ókami - prakticky to samé, co Bully. Remake z PS2, který kupodivu trpí trochu necitlivým ovládáním štětce, ale skvěle hratelná hra, která vyšla ke konci života PS2 a je tedy trochu zanedbána. Battalion Wars 2 - málokdo to ví, ale série Advanced Wars a Battalion Wars jsou úzce provázány. Toto je hodně akční strategie s pěknou, stylizovanou grafikou a hromadou dobrých nápadů. Obecně je celá hra tak unikátní, že ji buď budete milovat nebo nenávidět. Metroid Prime 3 - excelentně zvládnuté pokračování. Pokud jste si kladli otázku, jak zpracovat 2D arkádu do 3D tak, aby zůstalo zachováno všechno z obojího, zahrajte si Metroid Prime. Skvělé ovládání. Nejlepší FPS na Wii. V podstatě nemá cenu kupovat jinak, než v Metroid Prime Trilogy kolekci! Ghost Squad - šílená střílečka - remake z automatu. Jenom tři levely, ale prakticky s nekonečnou replayability dělá z této hry, kterou můžou hrát až 4 hráči najednou, lahůdku na každou párty (a nemusí se hrát Ninja nebo Beach modifikace). Ideální policajti v akci. Jediný problém - původní grafika z roku raz-dva. Eledees - sbírání elektrických skřítků v perfektním fyzikálním enginu skvěle demonstruje možnosti detekce pohybu a polohy v prostoru Wiimote. I přes dětský vzhled hry je to nutnost. Warioware Smooth Moves - přes 200 ulítlých miniher. I v singlu zábava na dlouho, při více lidech jedna z nejlepších zábaviček vůbec. Super Mario Galaxy - co dodat - nejinovativnější hra nejen roku 2007. Prostě luxuska! PLUS druhý díl překoná vaše očekávání! Mario Kart Wii - pro někoho zklamání, pro někoho vrchol. Pravda je, že online multiplayer dělá z této hry povinnost pro všechny a to včetně ovládání, nových prvků - a to přes slabší grafiku a málo nových tratí. Jediný problém (jako u všech multiplayerů na Wii) - Friend Codes. Wii Fit - tlaková podložka je opravdu prdel, mám to doma, ale bacha - to není hra, ale regulerní trénink, ale fakt dobrej. Dead Space Extraction Point - Wii se stalo prakticky výhradní doménou on-rails stříleček. Očekávání spin-offu povedeného horroru Dead Space nepřínášelo moc nadějí. Opak je pravdou. Excelentně zpracovaná akce, mnoho inovací a hlavně zachována atmosféra původní hry. Perfektní prequel a zábavná hra pro otrlejší hráče! Resident Evil Darkside Chronicles - převyprávění Resident Evil 2 a Code Veronica ve velice atmosférické grafice s dynamickou kamerou a povedeným filmovým dojmem. Zatímco předchozí díl Umbrella Chronicles bych doporučil jen ztěží, toto je sázka na jistotu. Tatsunoko vs Capcom - prakticky jediná "normální" bojovka ve stylu Street Fighter / Capcom na Wii. Jde o přímé pokračování VS série (například vynikající Marvel vs Capcom 2), ale je jednodušší na ovládání a ovládnutí, takže je vhodná pro začátečníky a mírně pokročilé. Ale i ti nejzkušenější se budou bavit u šílené grafické stylizace. Překvapivě dobře se hraje na samotném Wiimotu, ale GameCube ovladač je samozřejmě lepší. Online s minimálními lagy, takže není co řešit. Monster Hunter Tri - jediná hra na Wii, která se může pyšnit titulem "hardcore". 1000 Hra na stovky hodin, lidově zvaná samohonka nebo masturbace. Chcete-li objevovat obří unikátní svět, lovit monstra (i s kamarády online) a vylepšovat si zbraně či zbroj ad absurdum, je Monster Hunter Tri jediná volba na Wii. Jediná ale neznamená, že by to byla znouzectnost! New Super Mario Bros. Wii - 2D hopsačka s tradiční obtížností, hromadami nových nápadů a multiplayerem až pro čtyři hráče, kdy přehledností překonává Little Big Planet. Nenechte se zmást, tahle hrá vás vypeče. Metroid Other M - unikátní mix herních žánrů od Team Ninja se Samus Aran v hlavní roli. Pokud člověk překousně poněkud přepálenou "amerikanizaci" základního děje, bude odměnět zajímavým příběhem, tunami nevídaných událostí a strmě stoupající křivkou hratelnosti. Časem budu průběžně doplňovat další zajímavé tituly. Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)