text: Co je to sudoku? Sudoku je logická hra založená na doplňování čísel od 1 do 9 do čtverců/mřížek tak, aby každý sloupec, řádek i čtverec obsahoval všechna čísla bez jejich opakování. Více o samotné hře naleznete v sekci „O hře“ Jak si mohu hru zahrát? Demoverze programu je ke stažení zdarma. Můžete si vyzkoušet všechny pokročilé funkce luštícího programu. Demo je však limitováno na omezený počet vyluštěných sudoku, poté se některé funkce uzamknou. V luštění však lze dále pokračovat (včetně možností tisku všech zadání), ale pouze s použitím základních funkcí programu. Plnou verzi software, která neobsahuje toto omezení můžete zakoupit zde. Je tato hra placená? Demoverze programu je ke stažení zcela zdarma, po vyluštění určitého počtu sudoku se však většina funkcí programu uzamkne. V případě, že si chcete hru užít naplno, doporučujeme zakoupit plnou verzi programu. Více informací o programu naleznete v sekci „O hře“. Mohu hrát hru PlaySudoku i bez připojení k internetu? Hra PlaySudoku je software určený k instalaci na vašem PC či notebooku. Připojení k síti internet je nutné pouze ke stažení software jako takového, samotná hra včetně všech funkcí pak běží zcela samostatně bez nutnosti internetového připojení. Skvělá zábava na cesty či dovolenou! Nedošel mi potvrzující e-mail s kódem pro stažení hry, co s tím? V případě, že po zadání údajů pro on-line platbu došlo k přesměrování na platební bránu, mohly následovat dvě situace. Pokud platba nemohla být provedena (například z důvodů nízkého zůstatku na účtu či blokování plateb přes internet), systém ihned oznámil chybné zpracování příkazu. V tomto případě prosím zkontrolujte zůstatek na Vašem účtu či možnost on-line plateb. V případě, že transakce proběhla úspěšně a byla takto také vyhodnocena, e-mail s přístupovými údaji by měl být doručen obratem. Prosím, zkontrolujte váš SPAM koš v rozhraní e-mailového klienta. Pokud v dohledném časovém intervalu potvrzení nedorazí, kontaktujte nás prostřednictvím „Kontaktního formuláře“, technická podpora zajistí opětovné zaslání zprávy, Hra mi nelze stáhnout, jak mám postupovat? V rámci bezpečnostních opatření je možné hru PlaySudoku stáhnout s jedním licenčním kódem pouze jednou. V případě pokusu o další stažení nebude toto umožněno. Nebylo-li stahování řádně dokončeno nebo jste s ním vůbec nezačali, přes to není možné hru stáhnout, kontaktujte nás prostřednictvím „Kontaktního formuláře“, technická podpora se Vám bude v nejbližší době věnovat. Jaké jsou nutné technické parametry počítače, aby bylo možné hru spustit? Hra PlaySudoku nepatří mezi software s náročnými technickými požadavky. Pro její spuštění a provoz plně postačí průměrný počítač s operačním systémem Microsoft Windows XP a vyšším, operační pamětí alespoň 256MB, dostatečným místem na disku a odpovídající grafickou kartou. Pro stažení programu je nutné připojení k síti internet, samotný provoz pak již připojení nevyžaduje. Jaké jazykové verze programu existují a jak zvolím kterou z nich chci nainstalovat? Program PLAYSUDOKU je momentálně k dispozici v anglické a české verzi. Volba jazyka probíhá automaticky přímo při instalaci a výběr je závislý na jazykové verzi operačního systému. Program bude nainstalován v angličtině, vlastníte-li jakoukoli jinou jazykovou verzi operačního systému než českou. Je možné mít nainstalováno současně více jazykových verzí programu? Ne. Program totiž automaticky volí jazykovou verzi podle operačního systému již při instalaci a obecně platí, že jej nelze mít nainstalovaný na jednom počítači souběžně vícekrát, nezávisle na jazykové verzi. Instalátor se mi podařilo stáhnout, ale v průběhu instalace se objevila chyba. Co mám dělat? Zkuste instalátor znovu spustit a instalaci opakovat. Pokud neuspějete ani po několika případných pokusech, obraťte se na nás prosím pomocí kontaktního formuláře a my Vás kontaktujeme ohledně řešení problému. Nenašli jste odpověď na svoji otázku? Kontaktujte nás! Nenaleznete-li odpovědi na Vaše dotazy v sekci Často kladené otázky, neváhejte nás kontaktovat prostřednictvím „Kontaktního formuláře“.


Náš obor může působit konzervativně, ale snažíme se být kreativní. Pro každou vypsanou pozici máme náborové video, ať jde o absolventské místo nebo manažerské. Video vždy natočí šéf týmu, které novou posilu hledá. Představí v něm firmu, sebe a jaký je cíl té pozice a co můžeme nabídnout. Je to rychlé, vizuálně zajímavé a zaujme to.


source: fineweb

text: Diplomatická akademie 02.04.2012 / 15:38 V návaznosti na koncepci zahraniční politiky ČR plánuje, organizuje a vyhodnocuje cílené vzdělávací programy. Spolupracuje s interními a externími lektory a rozvíjí vztahy s českými a zahraničními partnery v oblasti vzdělávání diplomatů. Ředitel Diplomatické akademie spolupracuje v koncepčních otázkách s Akademickou radou Diplomatické akademie, jejíž členové jsou jmenováni ministrem zahraničních věcí ČR. - Zajišťuje vícestupňovou diplomatickou přípravu zaměstnanců MZV, zařazených v programech Diplomatické akademie na základě vnějších výběrových řízení, či na základě individuálního plánu studia. - Zajišťuje vzdělávání zaměstnanců MZV prostřednictvím zahraničních stáží a studijních pobytů a vede jejich evidenci. - Zajišťuje jazykové vzdělávání zaměstnanců MZV.


source: CulturaX

text: Hlavním účelem tonikum na obličej — hydratační a čištění pleti. Co tonika si zaslouží naši pozornost a mohou být bezpečně na polici v koupelně? V úvahu nuance výběru dobré tonikum na tvář a řeknu vám, pro ty, kteří nevědí, jak ji správně používat. Proč potřebujete obličeje toner Tonika jsou přiřazeny odpovědné úkoly: čištění, občerstvit, tón, hydratují, obnovit rovnováhu pH, Matt, oloupat, zklidňuje pokožku. Mnoho lidí si myslí, že tonikum je zbytečný produkt, protože kůže může být čištěny, například, gel čistící prostředek, a hydratují krém. To je částečně pravda, ale toner odstraňuje zbytky nečistot a obnovuje pH rovnováhu pokožky po mytí, a vytváří „můstek“, aby si větší efektivitu před nanesením krém na kůži. Známky dobré tonikum Při nákupu věnujte pozornost složení svého tonikum. Vyloučit „špatné“ alkoholů (ethylalkohol, denaturovaný), předmětem „dobrý“ (cetylalkohol). I když máte problémovou pleť! Dávejte pozor na přítomnost vitamínů A, b, E, F, PP. Opatrný parabeny. Určitě koupit, pokud aktivní složka — kyselina hyaluronová. Nedávejte tonikum s extraktem šnečího sekretu. Přítomnost výtažek z heřmánku může také být přijata. Samozřejmě, není tam žádná taková tonikum pro pleť, která bude obsahovat všechny složky užitečné pro kůži, a ve stejnou dobu tam byly žádné látky, které ničí kožní buňky. Jsme provedli „šetření“ a mohu doporučit 10 dobrý tonika na pleť. VICHY Purete Thermale Pleťové tonikum Vichy Vhodný pro všechny typy pleti. Mezi uvedené aktivní složky: termální voda, vitamin E, glycerin. Dobrý nástroj pro každodenní použití a dokončení čištění. Tonikum pečuje o pokožku a nezanechává žádný film a je bez parabenů ve složení. Ecolab Tonikum pro obličej s kyselinou hyaluronovou Hydratační toner s nádherné složení. Aktivní látky: bio mandlový olej, šípkový olej, Rhodiola rosea extrakt, kyselina hyaluronová. Kromě toho, ve složení je mořská voda. To vše bez parabenů a silikonů. Není to zázrak?! Skvělé hydratační a zvláčňující pokožku. Po použití je to pocit čisté a svěží na obličeji. SecretKey, Šnek+EFG Repairing Toner Toner Mizuno šneci Regenerační tonikum s výtažkem šnečího slizu. Tajemství hlemýžď je jedinečné vlastnosti: zpomaluje proces stárnutí, vrásky, stimulují regeneraci buněk a zlepšuje problematickou pleť, normalizuje kyselina-alkalické rovnováhy. A to vše v jednom produktu! Tonikum obohacené EFG – polypeptid, takže pleť vláčnou a pružnou. Ale ne bez alkoholu. The Body Shop Vitamin E Hydrating Toner Pleťové tonikum s vitaminem E Ve svém složení obsahuje vitamín E, olej z pšeničných klíčků a obsahuje žádný alkohol ani parabeny. Hydratuje a tonizuje pokožku, a „dělá špinavou práci“ pro čistící prostředek. Tonikum mírně viskózní konzistence, která zajišťuje nízkou spotřebu. La Roche-Posay, Lotion Apaisante Physiologique Tonikum pro obličej s termální vodou Lékárna tonikum na základě termální vodou, zklidňuje a tonizuje pokožku. Neucpává póry. Nedostatek mýdlo, alkohol, parabeny, skládá o kvalitě produktu. Toner okamžitě odstraňuje pocit těsnosti, snižuje zarudnutí a nezanechává pocit filmu na tváři. Payot, Lotion Tonique Fraîcheur Obličeje toner hydratační krém Toner pro všechny typy pleti s extrakty z brusinek a ananasu, které neobsahují alkohol. Dokonale hydratuje a tonizuje pokožku. Nezanechává film na můj obličej. Vyrovnává tón pleti obličeje. Každodenní používání bude vaše pokožka hladká. Nezpůsobuje podráždění a loupání. Mizon, Heřmánek 90% Toneru Pleťové tonikum s heřmánkem Další zástupce korejské kosmetiky. Hydratační pleťové tonikum se skládá z 90% (!) hydrolate heřmánku. To mluví k super přirozenost produktu a jeho vysokou účinnost. Pouze organické produkty, rychle přijít do styku s kůží a dát ohromující výkon. Tonikum, které reguluje hydro-lipidovou rovnováhu pokožky, zjemňuje a šetrně pečuje o pokožku. Dr. Moře Čistící Tonikum Osvěžující tonikum s minerály Čistící tonikum pro obličej a krk s minerály z Mrtvého moře a nejjemnějších součástek pro vlhkost — extrakt z aloe Vera a okurky. Má dobré čistící a hydratační vlastnosti. Tonikum přispívá k posílení kapilár. Po použití jej není tam žádný pocit nepohodlí na obličeji, kůže dobře dýchá. Praktický dávkovač umožňuje šetřit prostředky. Řasy Lux Gel-pleťový krém „Aloe Vera“ na obličej Tonikum pro mastnou pleť Většina tonery pro mastnou pleť obsahují alkohol, ale ne tento produkt. Jeho složení je plné přírodních složek: výtažky z aloe Vera, mořské řasy, Obr, heřmánek, vlaštovičník, břečťan. Tonikum dělá pěknou práci v čištění pleti, stahuje póry, zjemňuje pokožku a co je nejdůležitější, ne vysušovat. More from my site Nový trend: barvení vlasů flamboya Nádherné Svatební družička make-up: obrázky, nápady, trendy Formální účesy pro dlouhé vlasy Správná péče o violet doma Módní podzim make-up 2019-2020 — fotky, trendy, make-up nápady pro podzim Stylové dámské halenky 2019 – 2020: módní trendy, 80 fotografií, nový pro podzim zima a jaro léto You May Also Like styl Výhody Lázeňské procedury pro ženy styl Módní svrchní oblečení 2019 2020 Nejnovější příspěvky Kalhoty pro obézní ženy: model, kotraya zdůrazní všechny výhody Korekční podprsenka: vlastnosti modelu a pravidla výběru Sametové kalhoty-krásný a luxusní obraz We are using cookies to give you the best experience on our website. You can find out more about which cookies we are using or switch them off in settings. Accept Close GDPR Cookie Settings Privacy Overview Strictly Necessary Cookies Powered by GDPR Cookie Compliance Privacy Overview This website uses cookies so that we can provide you with the best user experience possible. Cookie information is stored in your browser and performs functions such as recognising you when you return to our website and helping our team to understand which sections of the website you find most interesting and useful. Strictly Necessary Cookies Strictly Necessary Cookie should be enabled at all times so that we can save your preferences for cookie settings. Enable or Disable Cookies If you disable this cookie, we will not be able to save your preferences. This means that every time you visit this website you will need to enable or disable cookies again.


text: Informace ministra zahraničních věcí o budoucím statutu Kosova 25.02.2008 / 16:46 Vystoupení ministra Schwarzenberga v Poslanecké sněmovně Parlamentu České republiky v otázce budoucího statutu Kosova z 6.2.2008 Ministr zahraničních věcí ČR Karel Schwarzenberg : Pane předsedající, vážené poslankyně, vážení poslanci, při posuzování otázky statutu Kosova je nezbytné vzít v úvahu vývoj v Kosovu od konce 80. let minulého století. Kosovským Albáncům bylo po zrušení autonomního statutu provincie v roce - Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Pane ministře, já vás na chvilku přeruším a požádám Sněmovnu o klid. Projednáváme velmi vážnou věc, která se týká nejen Kosova, ale celé Evropy. Víme, že o tom bylo jednání na různých úrovních a bylo by vhodné, aby pan ministr zahraničí mohl mluvit v atmosféře, která odpovídá vážnosti situaci. Kdo máte jiné věci, která máte k projednání, prosím, přemístěte se do předsálí, abychom mohli zprávu pana ministra v klidu vyslechnout. Ještě chviličku, vidím, že někteří kolegové se budou zabývat jinými otázkami. Děkuji vám. Prosím, pane ministře. Ministr zahraničních věcí ČR Karel Schwarzenberg: Tak ještě jednou. Při posuzování otázky statutu Kosova je nezbytné vzít v úvahu vývoj v Kosovu od konce 80. let minulého století, jehož vývoje jsem byl částečně od začátku sám svědek. Kosovským Albáncům bylo po zrušení autonomního statutu provincie v roce 1989 upřeno právo na vzdělávání ve vlastním jazyce, správa vlastních záležitostí přešla do Bělehradu, ekonomický rozvoj byl podvázán. Je paradoxní, že k tomuto rozhodnutí došlo ve stejném roce, kdy se většina zemí střední a východní Evropy začala osvobozovat od totalitních režimů. Kosovští Albánci tak zažívali opačný vývoj, který narušil možnost soužití Srbů a Albánců v jednom státě. Tento vývoj byl završen zločiny, který Mirošovičův režim v Kosovu páchal v roce 1998 a počátkem roku 1999. Právě v reakci na ně došlo k vojenským operacím Severoatlantické aliance proti Svazové republice Jugoslávie a následně k přijetí rezoluce Rady bezpečnosti č. 1244 z roku 1999, která formalizovala mezinárodní správu pod vedením OSN v Kosovu. Aktuální úsilí o navržení budoucího řešení statutu Kosova bylo zahájeno v polovině roku 2005, mimo jiné v reakci na události v březnu 2004, kde, jak známo, došlo přece jenom k velmi násilným činům. Na základě zprávy zvláštního představitele, generálního tajemníka Spojených národů K. Eideho a doporučení kontaktní skupiny Spojených států, Ruské federace, Francie, Spojeného království, Itálie, Německa, generální tajemník Spojených národů jmenoval hlavním vyjednavačem Mezinárodního společenství pro statut Kosova bývalého finského prezidenta Marty Atisariho (???). Ten po více než ročních jednáních, v jejichž průběhu nebylo možné dosáhnout dohody Prištiny a Bělehradu, představil v březnu 2007 svůj plán předpokládající Mezinárodním společenstvím kontrolovanou nezávislost Kosova, garantující multietnickou společnost a menšinová práva. Návrh byl projednán v průběhu dubna až června 2007 v Radě bezpečnosti OSN, kde se nepodařilo vzhledem k hrozbě ruského veta dosáhnout shody. V červenci 2007 kontaktní skupina rozhodla o obnovení jednání moderovaných trojkou Evropské unie, Ruské federace a Spojených států po dobu 120 dní. Jednání byla ukončena neúspěšně, bohužel, 10. prosince 2007 a zřetelně prokázala, že kompromisní dohoda mezi stranami není možná. Kosovští Albánci zůstali přesvědčeni, že jediným možným řešením je plná nezávislost Kosova, zatímco srbská strana trvala a trvá na variantě poskytnutí podstatné autonomie Kosovu. Kontaktní skupina předložila 10. prosince 2007 generálnímu tajemníkovi Spojených národů zprávu, v níž se konstatuje, že byly vyčerpány všechny možnosti jednání. Trojka v průběhu rozhovorů nastolila všechny myslitelné možnosti řešení, nezávislost, autonomii, konfederaci, hongkongský model. Všechny tyto návrhy byly zamítnuty alespoň jednou ze stran a většina byla nepřijatelná pro obě strany. Na tento vývoj reagovala Evropská rada 13. prosince 2007 přijetím závěrů, ve kterých konstatovala. že vyjednávací proces mezi Bělehradem a Prištinou zprostředkovaný trojkou byl vyčerpán. Konstatovala také, že současný status quo v Kosovu je neudržitelný, a je proto potřebné přistoupit k řešení, které posílí regionální stabilitu. Evropská rada se rovněž přihlásila k vedoucí roli při dalším řešení konečného statutu Kosova. V tomto smyslu vyjádřila připravenost Evropské unie, vyslat do Kosova civilní misi v rámci evropské bezpečnostní a obranné politiky. Následné konsultace Rady bezpečnosti OSN 19. prosince 2007 a 16. ledna 2008 skončily bez jakéhokoliv formálního rozhodnutí a pouze potvrdily stávající pozici členů Rady bezpečnosti i stran sporu. Rusko trvá na pokračování jednání a úplné implementaci resoluce Rady bezpečnosti OSN č. 1244, Spojené státy a evropští zástupci v kontaktní skupině, tzv. kvinta, naopak navrhují vytvoření nezávislého Kosova pod mezinárodním dozorem. Volby v Kosovu, které se uskutečnily 17. listopadu 2007, prokázaly jednoznačnou vůli kosovsko-albánské části populace po nezávislosti. Původně se předpokládalo vyhlášení nezávislosti bezprostředně po 10. prosinci 2007, to je datu, ke kterému trojka předložila generálnímu tajemníkovi OSN svou zprávu o výsledcích přímých jednání mezi Prištinou a Bělehradem. Pod vlivem tlaku Mezinárodního společenství byl tento krok odložen. Při mé návštěvě v Kosovu dne 14. ledna 2008 se jasně potvrdilo, že kosovští představitelé plánují vyhlášení nezávislosti v nejbližších týdnech. K takovému kroku mají také mandát od svých voličů. Samotný proces podle mého názoru je již nezvratný, a to i přes nejednotné stanovisko zemí zastoupených v Radě bezpečnosti OSN. V návaznosti na rozhodnutí Evropské rady schválila 4. 2. 2008 Rada Evropské unie společné akce o vyslání civilní mise ESDP do Kosova a ustanovení zvláštního představitele Evropské unie pro Kosovo EUSR, kterým je jmenován Pieter Feith, který bude hrát důležitou roli při koordinaci aktivity Evropské unie v Kosovu. K chápání kosovského případu, jako svůj sui generis, je třeba zdůraznit, že Kosovo je jediné území, na kterém je uplatňována již 8 let přímá správa Spojených národů na základě jednomyslně přijaté resoluce Rady bezpečnosti č. 1244 z roku 1999. Tímto mezinárodně uznávaným právním aktem byla de iure provincie vyňata z národní jurisdikce Srbska. Pozice české vlády v otázce Kosova vycházejí z těchto základních principů. Vláda České republiky bude působit tak, aby v této věci došlo k dohodě členských zemí Evropské unie. Neschopnost přijmout společné stanovy Evropské unie by oslabilo nejen autoritu Unie v Kosovu a v celém regionu západního Balkánu, ale také fatálně oslabilo nově posílenou společnou zahraniční a bezpečnostní politiku Evropské unie. Ještě více by umenšila roli Evropské unie oproti roli Spojeným státům a Ruské federaci v bytostně evropské záležitosti a též oslabila transatlantickou vazbu, kterou Česká republika deklaruje jako jednu z priorit svého předsednictví. Je žádoucí, aby Česká republika postupovala v souladu s většinou členských zemí Evropské unie. V tomto ohledu hraje klíčovou roli zejména pozice čtyř evropských členů kontaktní skupiny, to je Spojeného království, NSR, Francie a Itálie. Členské země Evropské unie, které deklarují odlišný postoj k uznání Kosova, mají vesměs specifické vnitropolitické důvody pro svůj postoj, existence relativně homogenních národnostních menšin. V České republice tyto důvody neexistují. Pokud by se Česká republika při řešení této klíčové otázky nyní vyčlenila z návrhového proudu v rámci Mezinárodního společenství a zejména Evropské unie, přestala by být pro ostatní členské státy unie víc relevantní partner při řešení ostatních otázek spojených se situací v regionu západního Balkánu. To by prakticky znemožnilo České republice prosazovat své priority v době českého předsednictví v Radě Evropské unie v prvním pololetí 2009. Vyhlášená nezávislost nebude chápána jako neomezená státoprávní suverenita, půjde o omezenou suverenitu pod mezinárodním dohledem v souladu s plánem Maati Ahtisaariho. Mezinárodní přítomnost bude zajištěna prostřednictvím jednotek NATO, tzv. KFOR, přítomností mise Evropské unie a zejména prostřednictvím Mezinárodního civilního představitele, který bude mít určité sankční a legislativní pravomoci, mimo jiné právo vetovat zákony a odvolávat politické představitele, kteří působí proti realizaci Ahtisaariho plánu k ochraně svatyň atd. atd. Společná akce k misi ESDP byla přijata na 28 měsíců s tím, že po šesti měsících po zahájení její operační fáze dojde k vyhodnocení jejího působení. Mandát zvláštního představitele Evropské unie bude vyhodnocován průběžně. V souvislosti se situací v Kosovu nelze nezmínit vývoj v samotném Srbsku. Vláda má i přes složitý vývoj, který lze po uznání nezávislosti Kosova očekávat, zájem se Srbskem rozvíjet co nejlepší bilaterální vztahy. To jsem potvrdil ministru zahraničních věcí Srbska Vukovi Jeremičovi při našem setkání 28. ledna 2008. Vláda 23. ledna 2008 přijala můj návrhna vyslovení souhlasu s podpisem Dohody o stabilizaci a přidružení mezi Evropským společenstvím a Srbskem. Na posledním jednání GAERC 28. - 29. ledna 2008 zahraničně politické diskusi ministrů dominovaly především vztahy Evropské unie se Srbskem. Rada přijala výzvu Evropské unie k podpisu politické dohody o spolupráci se Srbskem. Má poskytnout rámec pro politický dialog, vízovou liberalizaci a spolupráci v oblasti vzdělání do doby, než bude možné podepsat SAD. Brání tomu zatím podmínka plné spolupráce s ICTY - Mezinárodním trestním tribunálem pro Jugoslávii. Česká republika přivítala vítězství prezidenta Tadiće v srbských prezidentských volbách. Toto vítězství bereme jako rozhodnutí srbských voličů pro evropskou integraci. K návrhu usnesení bych rád zopakoval, že se členové kontaktní skupiny s výjimkou Ruska a následně i celá unie shodli, že byly vyčerpány prakticky všechny možnosti jednání o budoucím statusu Kosova, a proto doporučuji třetí odrážku "při jednáních o budoucím statusu Kosova nebyly zatím vyčerpány všechny možnosti" z návrhu usnesení vyškrtnout. Děkuji za vaši pozornost. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu ministru zahraničních věcí Karlu Schwarzenbergovi za přednesenou zprávu a otevírám všeobecnou rozpravu, resp. nejdřív bych požádal předsedu zahraničního výboru, aby přednesl zprávu o jednání výboru a zároveň ho požádám, aby se stal zpravodajem k tomuto bodu. Prosím pana kolegu Hamáčka. Poslanec Jan Hamáček : Vážený pane místopředsedo, vážená vládo, kolegyně a kolegové, děkuji za slovo. Já bych možná na úvod chtěl poděkovat vám všem, kteří jste umožnili zařazení tohoto podle mého názoru tak důležitého bodu na několikátý pokus na jednání Sněmovny. My zde dnes projednáváme otázku, která patří k nejzávažnějším otevřeným otázkám v Evropě. Ta otázka bude mít samozřejmě dopad na stabilitu celého regionu západního Balkánu, potažmo celé jihovýchodní Evropy. Jak je známo, tato oblast je prioritní oblastí české zahraniční politiky. Zahraniční výbor se otázkou statusu kosova zabýval pravidelně na svých jednáních v rámci informací zástupců Ministerstva zahraničních věcí o vyjednávání v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky Evropské unie a rozhodl se na své 20. schůzi 31. ledna, že situace je natolikzávažná, že stojí za to se touto otázkou zabývat na plénu Poslanecké sněmovny a doporučil Poslanecké sněmovně přijmout usnesení, které vám bylo rozdáno na lavice. Já mám pocit, že text, tak jak byl navržen a následně odsouhlasen zahraničním výborem, je textem velmi vyváženým, který popisuje situaci v regionu a naznačuje i možná řešení. Jak jsem již zdůraznil při jednom z minulých vystoupení, český parlament není jediným parlamentem v Evropě, který by se zabýval otázkou Kosova a není ani jediným orgánem, který by se jí zabýval, protože pokud se nepletu, naposledy se touto otázkou zabývalo Parlamentní shromáždění Rady Evropy, které přijalo doporučení nebo řekněme rezoluci, která víceméně ve svých doporučeních je v souladu s tím, co je navrženo v tom usnesení, které vám bylo distribuováno na lavice. Co je cílem? Myslím, že cílem je nalézt řešení, které bude oboustranně přijatelné, které budou moci přijmout obě strany, a navíc které bude v souladu s mezinárodním právem a rovněž s právem na sebeurčení. Všichni se asi shodneme - pan ministr tady velmi detailně popsal průběh jednání a popsal i to, kde je ten hlavní problém. V těch jednáních, a bylo to vidět zejména při šesti kolech jednání trojky, srbská strana zasadila všechny své body do jednání, do kontextu rezoluce 1244, která vychází z premisy autonomie Kosova, zatímco kosovští Albánci a víceméně i členové Evropské unie v kontaktní skupině neviděli jinou budoucnost Kosova než jeho nezávislost. Tudíž to byl ten základní rozpor. Nicméně pravdou je to, že rezoluce 1244 stále platí a nebyla změněna, tudíž je potřeba to vidět touto optikou. Všichni se asi shodneme, že tím nejlepším řešením pro celou oblast západního Balkánu je evropská perspektiva, to znamená je budoucí začlenění této oblasti do Evropské unie. Samozřejmě věřím, že to všichni podporujeme. Nicméně to je běh na dlouhou trať a my bychom měli dbát na to, abychom v tom mezidobí neučinili rozhodnutí, které by tu budoucí evropskou perspektivu tohoto regionu mohlo zkomplikovat. Já se obávám, že jednostranné uznání nezávislosti Kosova by za prvé mohlo samozřejmě znamenat ránu mezinárodnímu právu a kredibilitě mezinárodního práva, ale rovněž by se mohlo stát precedentem pro celou řadu dalších doutnajících konfliktů, ať je to otázka Kypru, ať je to otázka např. Gruzie nebo jiných oblastí - zmiňme Kurdistán. Tudíž já si myslím, že naší povinností je snažit se hledat řešení, které by bylo kompromisní, které by bylo přijatelné pro obě strany a které by rovněž podpořilo proevropské síly v Republice Srbsko. Pan ministr zde zmínil nedávné vítězství prezidenta Tadiće, které bylo velmi těsné a otázka Kosova byla jedním z hlavních témat volební kampaně. Asi by nebylo příliš šťastné, kdyby první věcí, se kterou by se musel nově zvolený proevropský srbský prezident vypořádat, by byla právě ztráta části území Republiky Srbska. Dovolte mi ještě závěrem říci pár slov o misi, kterou má Evropská unie vyslat do Kosova. Já si smyslím, že je to krok správným směrem, protože vyslání takovéto mise je samozřejmě jistým přihlášením se k odpovědnosti Evropské unie za vývoj v této oblasti. Je to jedna z forem stabilizace této oblasti a je jedna z forem zajištění toho, že na území Kosova budou uplatňovány evropské normy, ať se to týká ochrany kulturních památek nebo ochrany menšin. Dovolte mi závěrem, abych vás požádal o podporu usnesení, jak bylo navrženo zahraničním výborem Poslanecké sněmovně. Děkuji za pozornost. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu poslanci Hamáčkovi. Už si sedá ke stolku zpravodajů. Máme zatím osm přihlášených do rozpravy. Dalším přihlášeným po zprávě pana kolegy Hamáčka je Radko Martínek, připraví se pan kolega Karel Šplíchal. Prosím, pane poslanče, máte slovo. Poslanec Radko Martínek : Vážený pane místopředsedo, vážená vládo, vážené dámy a pánové, myslím, že jsou v dějinách parlamentarismu události a věci, které jsou natolik důležité, že do oblasti zahraniční politiky bychom se měli zapojit všichni, kterým není lhostejný vývoj v Evropě. Události v Kosovu a vůbec události na Balkáně koncem minulého století - musím říci - mě hluboce zasáhly. Zasáhly mě proto, že miluji tuto oblast, miluji lidi, kteří tam žijí, jsou to lidé, které jsem poznal z té lepší stránky, a to už ve svém dětství. Je to v podstatě země, která mě kdysi vrátila zdraví. Musím říci, že jsem velmi těžce nesl události, které se v této části Evropy odehrávaly. Nebylo mi dobře, když jsem viděl, že se zabíjejí navzájem národy, které mají k našemu národu velmi blízko. Bohužel někdy je ten vývoj takový. Musím říci, že na druhé straně mě to až zas tolik nepřekvapilo, protože jsem se dlouhodobě zabýval dějinami Balkánu a vím, jaké těžké břímě nese tato část Evropy z minulosti ať už dávné, nebo nedávno minulé. Dámy a pánové, já jsem bytostně přesvědčen, že událost, které se týkají Kosova, tak se bytostně dotýkají našeho národa. Dotýkají se nás každého, dotýkají se minulosti i budoucnosti naší země a měli bychom takovýmto způsobem také k celé záležitosti přistupovat. Je mi jasné, že v této oblasti není žádné řešení dobré. Každá řešení, která jsou přijímána v tomto sudu střelného prachu Evropy, jsou vždy velmi složitá. Měla by být přijímána zejména se znalostí poměrů, které tam jsou, ať už v minulosti, tak i v současnosti. Nicméně to, co se odehrává teď kolem Kosova, je věc, která velmi nápadně připomíná to, co se odehrávalo kolem našeho státu koncem třicátých let minulého století. Chtěl bych, dámy a pánové, velmi výrazně upozornit na to, že v mnoha směrech je vývoj, kterým prochází v současné době Kosovo a Srbsko, velmi podobné tomu, co zažívaly české, moravské a slovenské země v roce 1938. Vzpomeňme si na misi lorda Runcimana a porovnejme s činností pana Tisaryho. Vzpomeňme si na to, jaké byly argumenty, kterými tehdejší německá menšina argumentovala proti tehdejšímu demokratickému Československu. Dámy a pánové, bohužel říká se mi to velmi těžce, ale obávám se, že události kolem Kosova jsou Mnichovem 21. století. Jak jsem říkal, velmi těžce nesu to, co se v tehdejší Jugoslávii stalo, nicméně nechápu, jak je možné, že v 21. století jsou tak rozdílné přístupy ke stejným věcem. Určitě se shodneme, jak zde všichni sedíme, že je nutné, aby váleční zločinci z války v Jugoslávii se ocitli před mezinárodním soudem, byli odsouzeni a byli po zásluze potrestáni za zločiny, které se tam staly. Není mi ovšem jasné, jak je možné, že se přistupuje ke zločincům různým způsobem. Určitě se shodneme, že Radko Mladič by měl stát před soudem. Ale jaký je rozdíl mezi Radko Mladičem a současným premiérem tzv. Kosova Tadjicem. Je to stejný zločinec jako Radko Mladič. A proč jeden se má stát premiérem snad budoucího státu a u druhého chceme, aby stál před haagským tribunálem? Před haagským tribunálem by se měli ze svých zločinů zpovídat oba. Pan ministr zahraničních věcí nám zde dal jakýsi exkurs toho, co se dělo na území Kosova. Ale vůbec se nezmínil o tisících vypálených kostelů, nezmínil se o tisících zavražděných Srbů, protože tam také byli zavražděni Srbové. Já se ptám, proč. Dámy a pánové, pokud Evropské společenství uzná samostatnost Kosova jako jednostranně vyhlášenou nezávislost, pak otevírá Pandořinu skřínku, jejíž výsledek si nikdo z nás nedokáže představit. Bude to obrovský problém nejen v Kosově, ale troufám si říci, že také v Makedonii, v Řecku, v Černé Hoře i v Srbsku samotném. Měli bychom se poučit z naší národní historie a měli bychom se také poučit z toho, když bylo českému národu špatně v dějinách - ať to bylo v roce 1938, to jsem já nezažil, tehdy jsem nebyl na světě, ale v roce 1968 jsem byl shodou okolností v Jugoslávii. Vím, že Srbové jako ostatně ostatní slovanské národy tehdejší Jugoslávie byli jednoznačně na naší straně. Nebylo to také tehdy populární, mohli být možná na straně těch silnějších. Myslím, že jsme povinni Srbům vrátit tyto věci, které v těžkých dobách stály na naší straně. Myslím si, že naše vláda by měla zaujmout zcela principiální stanovisko k této záležitosti. Pokud Kosovo jednostranně vyhlásí svou nezávislost, jsem přesvědčen, že by česká vláda měla projevit statečnost a v žádném případě neuznat takovouto republiku. Pokud bychom totiž měli jednat tak, jak zde říkal bohužel - musím říci, že mě to velmi mrzí - pan ministr zahraničních věcí, že bychom měli jít s tím hlavním proudem, pak s vystavujeme nebezpečí, že se z nás stanou lokajové mocností, jak už jsme byli v historii mnohokrát. Nicméně na závěr si znovu dovoluji připomenout, že to, co se děje dnes v Kosovu, má velkou přímo historickou sounáležitost s našimi národními dějinami. Měli bychom na to pamatovat. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu poslanci Radko Martínkovi. Slova se ujme pan poslanec Karel Šplíchal, připraví se pan poslanec František Laudát. Prosím, pane kolego, máte slovo. Poslanec Karel Šplíchal: Dámy a pánové, já to mám podstatně jednoduší, protože přede mnou mluvil emotivně Radko Martínek a s obsahem samozřejmě se ztotožňuji. Chtěl bych jenom se dovolat toho, co jsme povinni pro tu situaci udělat. Chtěl bych, abychom schválili usnesení, které předložil zahraniční výbor. Myslím si, že je to rozumný krok. Já jsem prožil celou tu chronologii, protože jsem interpeloval pana ministra zahraničí, pak jsem na zahraničním výboru kladl stejné otázky. Dnes potřetí jsem vlastně slyšel přehled, který něco znamená. Znamená to určité vyhodnocení situace. Ale skutečně k postoji bude potřeba odvaha, jak bylo řečeno. Myslím si, že v této situaci to není o romantickém panslavismu devatenáctého století. Toto je o současné Evropě. Jsem přesvědčen, že my bychom se měli k tomu takto postavit, abychom neztratili tvář, vlastní tvář jako národ, a mohli se na sebe každý den dívat do zrcadla. Děkuji vám za trpělivost. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu poslanci Karlu Šplíchalovi. Slova se ujme pan poslanec František Laudát, připraví se pan profesor Zdeněk Jičínský. Pane kolego, máte slovo. Poslanec František Laudát : Děkuji, vážený pane předsedající. Dámy a pánové, možná to bude trošku překvapením, já svůj projev zkrátím, protože bych se ze sta procent podepsal pod to, co tady řekl pan kolega Radko Martínek. Já se domnívám, že národ se zkušeností Mnichova by v žádném případě neměl podporovat jakési národní inženýrství lidí typu Ahtisaari a podobných. Mne to skutečně pohoršuje. Já se domnívám, že žádný národ od druhé světové války nebyl tak dehonestován a není tak dehonestován jako srbský národ. Já se domnívám, že toto přece není řešení, další štěpení v dnešní době, kdy se území mají spíše slučovat, fungovat. Ptám se, jestliže Albánci v Kosovu utlačili a prakticky zničili srbskou menšinu, jak chtějí fungovat v Evropské unii, která má být založena na toleranci, spolupráci apod. Já se domnívám, že Brusel v tomto, bohužel, možná za nějakých 10 - 20 let pozná, že je to naprostý nesmysl. Mělo by být měřeno jedním metrem, ale potom se tedy ptám - jestliže si Kosovo zasluhuje na Balkáně svůj samostatný stát, s tím, že nelze vyřešit situaci, že tam teče krev, tak stejný metr já mohu nasadit na Baskicko. Jak to, že v Irsku se celé desítky let trpělivě vyjednávalo, a také tam tekla krev. Já se domnívám, že cesta je úplně jiná. Ptám se, proč dodnes nemají Kurdové svůj stát a proč více než půl století čekají na svůj stát Palestinci. Takto bychom mohli pokračovat. Já se nedomnívám, že problém Kosova je poslední v Evropě. Aby to náhodou nebyl první problém v obrovské další šňůře. Podpořím samozřejmě to velice mírné a decentní stanovisko zahraničního výboru, které považuji za minimální. Děkuji. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu poslanci Františku Laudátovi. Slova se ujme pan poslanec Zdeněk Jičínský, připraví se pan poslanec Schwippel. Prosím, pane profesore, máte slovo. Poslanec Zdeněk Jičínský : Vážený pane předsedající, i já se chci přihlásit k usnesení, které přijal zahraniční výbor a chci Sněmovně doporučit, aby je plus mínus schválila, protože si myslím, že vyjadřuje velmi mírné a vyvážené stanovisko k této velmi závažné záležitosti. Zároveň chci říci, že považuji za dobré, že jsme se přece jenom dohodli na tom, že o této věci se bude ve Sněmovně hovořit, protože nehovořit o věcech, které jsou důležité a které se týkají občanů této země, o kterých občané této země vědí, o které mají zájem a které se jich z řady důvodů týkají, by znamenalo, že selháváme ve své funkci Parlamentu jako voleného zástupce občanů. To považuji za pozitivum. K tomu, co říkali kolegové, kteří mluvili přede mnou, se bez problému také mohu připojit, ale přesto považuji za důležité upozornit na to, že problematika je složitější, že nejde jenom o to, abychom vyjadřovali jednoznačně naše postoje, ale že musíme brát v úvahu celou složitou situaci vývoje těchto vztahů, kde mnohé věci se nám asi líbit nebudou, ale přesto musíme brát na vědomí, že existují. Jsou tu mezi námi někteří - není jich, myslím, tak málo - kteří si vzpomenou na dobu, kdy jsme v roce 1999 tady jednali o tehdejší akci NATO, mám na mysli bombardování Jugoslávie, bombardování Bělehradu, poté, kdy po jednání v Rambouillet bylo Srbsku v podstatě dáno ultimatum. Česká vláda - byla to vláda Miloše Zemana, ministrem zahraničí byl Jan Kavan - byla ve složité situaci. Byli jsme tehdy, pokud se nemýlím, dva měsíce členy NATO. Po mém soudu, a také jsem to tehdy řekl /schválně jsem se na své vystoupení, které jsem měl tehdy ve Sněmovně, díval/, jsem tuto českou účast akceptoval, resp. český souhlas s touto akcí, protože jako nový členský stát NATO, který chtěl být členem NATO, jsme si nemohli po mém soudu dovolit nesouhlasit s touto akcí a uplatnit své veto, protože akce NATO musí být založeny na souhlasu všech členů. Možná si ale vzpomínáte, že tuto akci provázely ze strany tehdejších hlavních představitelů České republiky projevy jistých výhrad. Bylo to jak od tehdejšího premiéra Miloše Zemana, tak od Václava Klause /připomínám to, protože to také stojí za připomenutí/, a připomínám tu i iniciativu Jana Kavana a řeckého ministra Papandrea, tzv. česko-řeckou iniciativu, která chtěla převést řešení těchto vztahů od vojenských akcí na politickou rovinu. Ale podstatné je to, že tato akce NATO se neuskutečnila na základě mezinárodního práva. Byla porušením mezinárodního práva, nemá žádnou mezinárodně právní legitimitu. To je podstatné. To si musíme uvědomovat. Rezoluce 1244, která byla vzpomínána, už byla jaksi následnou snahou nějak mezinárodně právně upravit další řešení těchto vztahů. To, co se nyní navrhuje, není kryto mezinárodně právní argumentací. Mne teď zajímá, jaký bude další vývoj, jestliže Evropská unie bude mít zájem nějak legalizovat to, co se hodlá v Kosovu stát. Tady byly vzpomínány volby, ale ty volby se konaly stále v rámci Kosova jako součásti Srbské republiky. Kosovo právně nepřestalo být součástí Srbské republiky. Z mezinárodně právního hlediska tu vznikne velmi obtížná situace. Jednání Rady bezpečnosti v této věci se nekonalo a pochybuji, že tam dojde k souhlasu všech pěti stálých členů, bez jejichž "ano" nemůže žádný akt Rady bezpečnosti být přijat. Takže mně, přiznám se, není jasné, jak z mezinárodně právního hlediska bude fungovat ten určitý protektorát nad Kosovem, které má být nezávislé. Je to bohužel smutný fakt nebo smutný důsledek toho, že v posledních letech síla zvítězila nad právem, viz vojenská akce v Iráku, která rovněž není kryta mezinárodním právem, a jsme tedy účastníky těchto procesů, které vyvolávají značné zneklidnění. Myslím, že tady řada kolegů hovořila o tom, podrobně jsme o tom mluvili na zahraničním výboru, že to, co se stane, může být precedentem v tom smyslu, že podobné argumenty, které budou uplatněny tady ve prospěch Kosova a příslušníků kosovské albánské populace, že podobné argumenty mohou uplatňovat různé jiné národy nebo národnosti. Už tu byli připomínáni Kurdové, kterých na rozdíl od Albánců je desetkrát více minimálně a jimž je právo na samostatný stát upíráno. Byl tady připomenut i případ Basků, ale jsou to Abcházci a mohli bychom pokračovat dlouho. Jsou jisté argumenty pro to, aby se říkalo, to není obdoba Mnichova. Všichni dobře víme, že žádný takovýto případ není úplně totožný, ale celá řada argumentů, která paralelu s tím, co bylo v Mnichově a co se týkalo tehdejšího Československa, činí velmi reálnou a odůvodněnou. Vážení kolegové, prosím vás, abyste všechny tyto věci brali v úvahu, protože jde o věc, která opravdu je dalekosáhlá. Připomínám tady nedávný článek Jiřího Dienstbiera, který byl svého času zvláštním zpravodajem OSN z pověření Kofiho Anana pro bývalou Jugoslávii. Jeho článek zní: "Rukojmím Kosova je nejen léta vydírané Srbsko". Čili jestliže bude Kosovu přiznána nezávislost, byť v nějaké zvláštní podobě, že tam bude fungovat určitý protektorát EU, pak řekl bych rozkladné procesy zdaleka nezůstanou omezeny na území Kosova a budou se šířit a Balkán nepřestane být oním sudem prachu. Česká republika a její zahraniční politika by v každém případě se měla velmi starat o to, aby Srbsko bylo bráno jako významný subjekt tohoto dění, aby nezůstalo staranou a aby nebylo stavěno před ultimáta, jako se to stalo tehdy při jednání v Rambuje (?), kdy Srbsko nebylo rovnoprávným partnerem těchto jednání a kdy byla, po mém soudu, velmi nezodpovědně tímto partnerem učiněna UCK, teroristická organizace kosovských Albánců. Chtěl bych vás upozornit také na jednu věc, která přesahuje tuto otázku, ale souvisí i s tím, jaká má být orientace naší zahraniční politiky a souvisí s naším vztahem k USA jako významnému spojenci v rámci atlantického společenství. Bývalý německý kancléř Helmut Schmidt, jehož rozhodně nelze podezírat z nějakého levičáctví, byl to on, kdo koncem 70. let prosadil v Německu raketové vyzbrojení jako odpověď na sovětské hrozby, a stal se tehdy terčem kritik pacifistického hnutí německé levice. Napsal teď v Zeit č. 6 významnou stať, kde klade americkým kandidátům na prezidenta 12 otázek týkajících se toho, jaká bude americká politika v základních otázkách tohoto desetiletí. A klade tam otázku, zda Charta Spojených národů je stále v Americe ještě považována za mezinárodně platný právní dokument. A uvádí tam také, že chceme udržet atlantické společenství a byli bychom rádi, to jsou Schmidtova slova, kdybychom opět mohli mít rádi Američany. Ale jsme skeptičtí, protože Washington se nás v posledních deseti letech ptal jenom na to, jaké pošleme vojenské oddíly a jaké poskytneme finance. Jde o to, jak bude fungovat vazba EU a USA, a to se týká i otázky radaru. To není věc, která s tím, co projednáváme ve věci Kosovo, se netýká. Jde o to, jaká bude naše česká pozice v této věci, zda budeme mít svou vlastní samostatnou pozici, která bude umožňovat, jak to říkal Karel Šplíchal, abychom se mohli sami podívat sobě do očí, že v této složité situaci jsme nezklamali. Děkuji. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu profesoru Jičínskému. Slova se ujme pan poslanec Schwippel, připraví se pan místopředseda Lubomír Zaorálek. Prosím, pane poslanče, máte slovo. Poslanec Jan Schwippel : Vážený pane předsedající, děkuji vám a jsem rád, že můžu přispět do diskuse a vyjádřit v ní odlišný názor. Jsem přesvědčen, že v případě Kosova nehledáme absolutně správné řešení, ale řešení ze všech špatných nejméně špatné. Hlavním požadavkem podle mého názoru je, aby takové řešení bylo nenásilné a aby přineslo této oblasti Evropy dlouhodobě klid a stabilitu. Proto musíme podle mého názoru opustit právní fundamentalismus, protože taková cesta toto výše uvedené řešení nemůže přinést. V právní debatě jde o spor mezi určitým pojetím státní suverenity a já zde nechci rozvíjet to, jak se zachoval Slobodan Miloševič k nově vzniklým nezávislým státům - Slovinsku a Chorvatsku, ani to, jak se zachoval k Bosně, což byl stát uznaný OSN. Jde tedy o spor mezi jiným pojetím státní suverenity a požadavkem na garantování standardů lidských nebo chcete-li občanských práv. Myslím, že nejpozději od Norimberku je jasné, že stát nemůže beztrestně masakrovat svoje vlastní občany. Za druhé si myslím, že je třeba opustit diskusi historickou a hledání jediné pravdy a jediného pohledu na dějiny. Taková diskuse je podle mého názoru v podmínkách Balkánu naprosto zničující. Je např. možno sipoložit otázku, zda v případě obsazení Kosova Srby v roce 1912 šlo tak, jak je převládající srbská představa, o osvobození Srbů z tureckého jha, anebo zda šlo o moderní formu kolonizace tak, jak o tom hovoří Albánci. Myslím si, že ani takováto debata by nikam nevedla. Platí to i o našich debatách o událostech v Kosovu v roce 1999 v rámci operace Koňská podkova a po nich následující a jimi vyprovokovanou akcí NATO. Všechny zúčastněné strany budou nutně zdůrazňovat různé stránky a preferovat odlišné pohledy a velice rychle se dostaneme do slepé uličky a na mrtvý bod. Neakcentujme ani diskusi náboženskou nebo mezináboženskou. Mnohem spíše než takovouto debatou, myslím si, že správnou cestou je hledání praktických a konkrétních kroků, jako je kroků na ochranu menšin, kulturních památek, kroků, které směřují ke spolupráci v oblasti zásobování energií a na nichž jsou zainteresovány všechny strany konfliktu. Myslím si, že to, o co jde, je hledání nejmenšího společného jmenovatele v zájmu všech zúčastněných. Shodli jsme se již na tom, že EU musí v této situaci příslušet zásadní úloha. Významná je jistě evropská perspektiva pro celou oblast západního Balkánu, která může za určitých okolností přinést stabilitu a prosperitu. Srbsko prochází ohromnou změnou identity a vývoj v něm je poměrně rychlý. Nevidět to znamená určité ignorantství. Nezablokujme dnes možnost nalezení shody v Evropě nějakým ukvapeným rozhodnutím. Jakkoli je ČR zemí střední velikosti a její vliv není třeba přeceňovat, nesmíme ho na druhé straně ani bagatelizovat. Jsem přesvědčen, že tu nejde o bílou a černou, o dobro a zlo, o pravdu a lež, ale o hledání pragmatického a realistického řešení za situace, kdy dnes už neoddiskutovatelně existují dvě téměř nekompatibilní společnosti. Existují v něm nesmiřitelné požadavky na jedné straně Kosova jako odvěké součásti Srbska a na druhé straně pohled albánský, který zdůrazňuje, že vzhledem k tomu, co se odehrálo, ztratila albánská populace definitivně jakoukoliv sounáležitost a jakoukoliv loajalitu se srbským státem. Podle mého názoru rozhodující tedy musí být ne národnostní a náboženský, ale občanský princip. Rozhodující musí být hledat shodu s našimi evropskými spojenci a s USA. Rozhodující musí být nabídka evropské perspektivy a perspektivy možného uplatnění v Evropě a zapomenutí na války a historii a zapomenutí na jednu stránku mezinárodního práva. Česká republika může mít v tomto procesu důležitou roli jako tradiční partner, jako investor, jako pomocník. Střesme se toho vyslat nepříznivý a škodlivý signál, který může znovu nahrát násilnickým frakcím na obou stranách, střesme se toho zablokovat a znemožnit širší souhlas na evropské úrovni a shodu s našimi partnery v Severoatlantické alianci. Vážené dámy a pánové, vzpomeňme se na Dayton v roce 1995. Tehdy byla otázka Kosova původně na programu jednání, ale nakonec z něj byla vyškrtnuta. Tím se mezinárodní společenství provinilo na kompromitaci v nenásilných řešeních, které představoval Ibrahim Rugova a zároveň posílilo extrémní k násilí inklinující křídla na obou stranách. Neopakujme tím, že bychom se uchýlili k silným slovům a k jednostranným prohlášením dnes tuto chybu. Děkuji vám za pozornost. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu kolegovi Schwippelovi. Upozorňuji kolegy, že pokud chceme dokončit tento bod, je třeba být koncentrovaný na téma vzhledem k tomu, že mám avizovaný požadavek na přestávku klubů. Slova se ujme pan kolega Lubomír Zaorálek. Místopředseda PSP Lubomír Zaorálek : Nebudu mluvit dlouho, protože bych si přál, abychom dnes usnesení schválili. Cením si toho, pokud jsme schopni dosáhnout v této Sněmovně souhlasu. Myslím si, že usnesení není projevem žádného právního fundamentalismu, spíše je povinností státu jako je Česká republika zdůrazňovat význam práva. Pokud nebudeme měřit stejným metrem a budou platit stejné standardy, mohou se v budoucnosti menší státy divit. Je na pováženou, pokud v tak krátké vzdálenosti od sebe jako je třeba Turecko, které nedávno poslalo své vojenské jednotky do severního Iráku, měříme jiným metrem než je tomu v případě Srbska a kosovských Albánců. Pokud právo neexistuje jako stejné pravidlo pro všechny, tak to není žádný právní fundamentalismus. Je to předpoklad základního právního vědomí. Jsem přesvědčen, že tato debata by mohla být dlouhá, protože pan ministr řekl, že se připojujeme k většinovému stanovisku EU. Přiznám se, že ho neznám, protože nikdy nebylo v EU jasně řečeno. Je to něco naprosto mlhavého. Žádná rada ministrů neřekla, jaká je pozice EU v této věci. Byla sice schválena civilní mise 1800 vojáků, ale protože ji Srbsko neakceptuje, podle mezinárodního práva ji tam není možno poslat. Rozumím tomu, že dnes je pro vládu těžké formulovat své stanovisko, ale myslím si, že určitou povinnost máme o tom mluvit v českém Parlamentu. Jestli se nám podaří tady dnes něco říci na konto toho, co se děje v Kosovu, což je nejbolestivější problém EU, bude to úspěch. Jsem přesvědčen, že i kosovským Albáncům se nabízí evropská perspektiva, kterou jsme jim schopni garantovat. Není to tak, že jednání s nimi by nebylo možné vést korektně. Přimlouvám se, abychom dnes odhlasovali usnesení, ve kterém možná pomůžeme vládě najít pozici, která je důstojná České republice. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji. Slova se ujme paní kolegyně Kateřina Konečná. Po stažení některých přihlášek je poslední přihlášenou do diskuse. Poslankyně Kateřina Konečná : Pane předsedající, kolegyně a kolegové, také se pokusím být stručná, abychom tento bod mohli doprojednat. Dovolte mi ovšem říci několik poznámek, protože to byla právě KSČM, která už na začátku ledna deklarovala, že nějakou rezoluci či usnesení v Poslanecké sněmovně chce přijmout. Dovolte mi říci, že pokládám za velký úspěch, že toto projednávání dnes probíhá. Podařilo se nám totiž embargo, které kolem otázky odtržení provincie Kosovo od republiky Srbsko vytvořili společně vyjednávači EU, vláda a sdělovací prostředky. Naše jednání je důkazem, že všichni chápeme vážnost situace a chci vám za to poděkovat. Chtěla bych dnešní jednání využít k dílčímu shrnutí našich dosavadních diskusí o porušování mezinárodního práva v souvislosti s roztržením Srbska. Za varující pokládám programovým nezájem veřejnoprávních médií o takto závažné téma. Oněch asi šest měsíců, kdy je tato otázka na pořadu dne, nejen že dostala kdejaká bulvární témata přednost, ale i minimální informace byly zcela jednostranné. Za druhé se ukazuje, že principiální postoj některých politiků při obhajobě zájmu malých států v rámci EU okamžitě ztrácí na síle, když s nimi není spojen soukromý zájem, třeba možnost prezentace v médiích. Za zcela nepřijatelné považuji tvrzení ministra zahraničních věcí na uzavřeném zasedání zahraničního výboru, ale také dnes zopakované tady na téma když se vlak rozjel, nemůžeme běhat v protisměru. I když by Česká republika nechtěla, Kosovo se stane nezávislé. Tedy opět podřizování se síle a diktátu mocných. Není toto všechno jen dalším projevem mnichovanství, o kterém jsme již tady několikrát mluvili? Zatřetí za problém naší diskuse pokládám jazyk, slova předstírající obsah či skrývající otázky, o nichž není slušné mluvit. Opravdu budou vedle sebe existovat dva etnicky stejně složené státy Albánie a tzv. samostatné Kosovo? Opravdu nedošlo po převzetí mezinárodní správy nad Kosovem pod hlavněmi jednotek NATO v Kosovu k etnickým čistkám? Proč Izrael dává najevo, že odtržení Kosova od Srbska neuznává? Opravdu si myslíte, že když přičteme k šestnácti tisícům vojákům v NATO na území Kosova 1800 pracovníků mise EU, situace se změní? Opravdu může Brusel rozhodnout, že nahradí misi OSN, aniž se tato otázka projedná v Radě bezpečnosti? Nyní to hlavní. Opravdu se domníváte, že vynucené oddělení části území Srbska nebude chápáno jako precedens, o nichž jsme několikrát mluvili? Takováto tvrzení jsou dílem zbožného přání, opětovného používání politiky dvojího metru. Odtržení republiky Srbsko není nic jiného než projev politiky síly pohrdající mezinárodním právem. Takovýto signál vysílá Brusel a tak to bude ve světě i přijat. Žádám vás, abyste podporou usnesení zahraničního výboru vy a my tady všichni takovýto signál nevysílali. Děkuji. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji paní kolegyni Konečné. Protože ostatní přihlášení stáhli své přihlášky, byla to poslední přihláška do diskuse. Končím všeobecnou rozpravu. Má zájem pan ministr o vyjádření? Ano, pan ministr zahraničních věcí má zájem o závěrečné slovo. Ministr zahraničních věcí ČR Karel Schwarzenberg: Vážený pane předsedající, vážené poslankyně, vážení poslanci, dovolte mi jen krátké objasnění. Odmítám paralelu mezi děním kolem Mnichova a Kosova. Československá první republika zachovala všechna práva svých menšin. Snad pouze Švédové ve Finsku měli v 30. letech lepší postavení než menšiny v Československu. Německojazyčné univerzity, školy a všechno byly otevřeny, fungovaly do posledního dne soužití. Byla úplně jiná situace. Poslanci byli v parlamentě a tam hlasovali. Tudíž zde srovnat toto - a nepamatuji se, že by československá armáda či četnické oddíly vtrhly do pohraničí a tam vraždily, střílely a vyháněly obyvatelstvo. To, prosím, v 30. letech se nestalo. Odmítám tudíž veškeré paralely mezi Mnichovem a tím, co se stalo v Kosovu. Za druhé. Vražda je vražda. Nicméně je veliký rozdíl, jestli vraždy a násilnosti se konají bojůvkami, nebo jestli regulérní armáda, regulérní vojsko jednoho státu se na tom podílí a velitel tohoto vojska. Do třetice. Neznám žádné opravdu dobré řešení - dneska už to bylo řečeno - pro Kosovo. Veškerá řešení mají své slabé stránky. Ale od žádného kritika - a slyšel jsem kritik mnoho zde v této Sněmovně, v evropské diskusi, všude - nikdo ještě nenavrhl lepší řešení. Zachování status quo není řešení. Souhlasím s tím, co už bylo řečeno. Jediné - evropská budoucnost celého Balkánu přinese snesitelné řešení, když hranice mezi národy a národnostmi nebudou už hrát tu roli jako dneska. Tudíž musíme se zasadit o to, aby všechna tato území, všechny tyto státy co nejdříve byly přijaty do Evropské unie. Děkuji vám mnohokrát. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji panu ministrovi za závěrečné slovo. Ptám se pana zpravodaje. Prosím. Poslanec Jan Hamáček : Já bych pouze zrekapituloval, že v obecné rozpravě vystoupilo osm kolegyň a kolegů. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Děkuji. Končím tedy i závěrečná slova. Otevírám rozpravu podrobnou. Mám do ní přihlášku pana kolegy Vidíma. Prosím, pane poslanče, máte slovo. Poslanec Jan Vidím: Děkuji pěkně, pane předsedající. Paní a pánové, chtěl bych poprosit Poslaneckou sněmovnu, aby o navrženém usnesení rozhodla ve dvou hlasováních. Nejprve v té části, ve které vyjadřuje své přesvědčení - jedno hlasování a druhé hlasování o žádosti na vládu. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Ano, děkuji za návrh. Pan zpravodaj kýve, že takto je to možné hlasovat. Budeme tedy hlasovat podle návrhu pana kolegy Vidíma. Má někdo ještě jinou přihlášku do podrobné rozpravy? Není tomu tak. I podrobnou rozpravu končím. Je zájem pana ministra v podrobné rozpravě se vyjádřit? Není tomu tak. Pan zpravodaj po podrobné rozpravě? Také ne. Budeme tedy hlasovat ve dvou částech, tak jak bylo navrženo. Já vás všechny odhlásím a požádám vás o novou registraci. Přihlaste se svými identifikačními kartami. Tak jak bylo řečeno, budeme hlasovat o první části návrhu usnesení v hlasování pořadové číslo 177, které jsem zahájil, a ptám se, kdo je pro. Kdo je proti? Děkuji vám. Hlasování pořadové číslo 177. Z přítomných 131 poslance pro 127, proti 1. Návrh byl přijat. Děkuji. Budeme hlasovat o druhé části, jak navrhl kolega Vidím, a to v hlasování pořadové číslo 178, které jsem právě zahájil, a ptám se, kdo je pro. Kdo je proti? Děkuji vám. Hlasování pořadové číslo 178. Z přítomných 134 poslanců pro 73, proti 6. I tento návrh byl přijat. Děkuji vám. Tak jsme přijali usnesení zahraničního výboru. (Dochází ke kontrole hlasování.) S konstatováním ještě vyčkám na kontrolu hlasování. Pokud není výhrad, dám hlasovat o návrhu usnesení jako celku. A pan kolega Jan Kasal. Prosím, pane místopředsedo, máte slovo. Místopředseda PSP Jan Kasal : Vážené dámy, vážení pánové, přiznávám se - uvedl jsem v omyl hlasovací zařízení a hlasování zpochybňuji. Místopředseda PSP Vojtěch Filip : Toto odůvodnění jsem ještě neslyšel, velice originální. Ale samozřejmě že nechám hlasovat o návrhu pana místopředsedy Jana Kasala o tom, že písemný záznam o výsledku hlasování je v rozporu s jeho úmyslem, který vyjádřil v hlasování. A toto zpochybnění bude hlasováno jako hlasování pořadové číslo 179, které jsem právě zahájil, a ptám se, kdo je pro. Kdo je proti? Děkuji vám. V hlasování pořadové číslo 179 Sněmovna vzala za svůj návrh pana kolegy Jana Kasala. (Výsledek hlasování nebyl oznámen: Přítomno bylo 135 poslanců, pro bylo 89, proti 12.) Tedy bude o té druhé části usnesení hlasovat ještě jednou, a to v hlasování pořadové číslo 180, které jsem právě zahájil, a ptám se, kdo je pro druhou část usnesení. Kdo je proti? Děkuji vám. Hlasování pořadové číslo 180. Z přítomných 135 poslanců pro 73, proti 20. Návrh byl přijat. Nyní tedy budeme hlasovat o návrhu usnesení jako celku, abych dodržel literu jednacího řádu, a to v hlasování pořadové číslo 181, které jsem zahájil, a ptám se, kdo je pro. Kdo je proti? Děkuji vám. Hlasování pořadové číslo 181. Z přítomných 137 poslanců pro 117, proti 2. Návrh byl přijat. Konstatuji, že návrh usnesení byl schválen. Děkuji panu ministrovi zahraničních věcí. Děkuji panu předsedovi zahraničního výboru za zpravodajskou zprávu a za pomoc při projednávání této věci.


source: wikipedia

text: Bílá nemoc je české protiválečné filmové drama z roku 1937 natočené režisérem Hugo Haasem na námět stejnojmenné divadelní hry Karla Čapka. Děj Synopse V tomto dramatu hlavní hrdina lékař – doktor Galén (hraje jej Hugo Haas) objeví lék proti nové smrtelné nemoci, která se projevuje bílými necitlivými skvrnami na těle. Léčí především chudé a odmítá léčit bohaté a mocné, kteří mohou za rozpoutání války. Když se nakazí i samotný maršál Krieger (Zdeněk Štěpánek), Galén mu odmítá připravit lék, dokud nezastaví válku. Maršál váhá, nakonec ale Galénovu podmínku přijme a rozhodne se válku ukončit. Ovšem v okamžiku, kdy se dr. Galén pokouší donést maršálovi lék, je ubit davem lidí požadujícím pokračování války. Podrobný popis Příběh se odehrává v Československu, kde se šíří bílá nemoc. Člověku se na těle objeví malá bílá skvrna, která je necitlivá a rozšiřuje se po celém těle. Hlavním hrdinou je doktor Galén. Na Lilienthalově klinice se radí dvorní rada Sigelius s lékaři, jak postupovat při léčbě. Lék však nemohou najít. Objeví ho lékař Dr. Galén, který léčí chudé. Rada Sigelius (hraje Bedřich Karen) ho považuje za podvodníka, protože Dr. Galén nechce prozradit tajemství léku. Nakonec mu však povolí léčit pacienty, kteří nemají na zaplacení léčby. Dr. Galén má s léčbou úspěch. Do nemocnice přichází na návštěvu maršál. Jeho generálové nevydrží hrozný zápach v pokojích nevyléčitelných a jsou překvapení, když spatří nemocné léčené Dr. Galénem. Novináři se vyptávají, v čem spočívá tajemství léku a proč lékař léčí jen chudé. Dr. Galén zastává názor, že bohatí lidé mají moc zabránit válkám, a že lék vydá pouze, když už nepovedou žádné další války. Dvorní rada Galéna vyhodí se slovy, že nechá raději všechny umřít, než přistoupit na jeho podmínku. Dr. Galén se vrací zpět k svým chudým nemocným. Mezitím se baví otec a matka. Otec odsuzuje Galéna, protože má dobré místo v továrně na zbraně a souhlasí s válkou a výrobou zbraní. Žena se Galéna zastává. Její muž se vyděsí, když na jejím krku spatří malou bílou skvrnu. Společně jdou za Dr. Galénem, ale protože je muž zaměstnaný v továrně na zbraně, Galén odmítne ženu léčit. Muž odmítne tak výborné místo opustit a odchází se ženou s nepořízenou. U Dr. Galéna se objeví jeho kolega ze znepřáteleného národa, kterého poznal v předchozí válce a prozradí mu recept na lék proti bílé nemoci pro případ, že by sám zemřel. Nemoc postihla i barona Krüga, ten je majitelem zbrojařských závodů. Nejprve jde na kliniku, ale když se doví, že mu tam nepomohou, odchází. V přestrojení se vydá za Dr. Galénem. Ten ho však pozná a přemlouvá ho, aby peníze dal na propagaci míru. Krüg mu nabízí mnoho milionů, ale doktor Galén je neoblomný. Krüg uzná, že Dr. Galén má v ruce silnou zbraň v boji proti válce a že není tolik naivní. Baron Krüg jde k maršálovi a řekne mu o Galénově podmínce, a že přestane vyrábět zbraně. Maršál s ním nesouhlasí a na důkaz, že se nebojí bílé nemoci, mu podává ruku na rozloučenou. Maršál si nechá zavolat Dr. Galéna a marně mu vysvětluje výhody útočné války. Maršál přemlouvá Galéna, aby léčil jeho přítele barona Krüga (hraje Václav Vydra). Galén však trvá na své podmínce. Maršál obdrží zprávu, že se baron Krüg zastřelil, oddychne si a Galéna propustí. Maršál vyzývá lidi k boji a tvrdí, že jejich boj je spravedlivý. Při projevu se tluče do prsou a pozná, že tam má necitlivé místo. Odpotácí se do místnosti, kde je jeho dcera a její snoubenec, syn barona Krüga. Dcera maršála přemlouvá, aby válku zastavil a zachránil si život. Maršál při představě strašné smrti se rozhodne a povolá k sobě Galéna. Před okny paláce však zfanatizovaný dav přicházejícího doktora Galéna ubije k smrti. Maršál přesto podepíše rozkaz jednotkám se stáhnout a zahájit mírová jednání. Základní údaje Námět: Karel Čapek Scénář: Hugo Haas Hudba: Jan Branberger Kamera: Otto Heller Režie: Hugo Haas Další údaje: černobílý, 106 min, drama Ateliéry: Barrandov Výroba: Moldavia, 1937 Obsazení Hugo Haas – Dr. Galen Bedřich Karen – Prof. Sigelius Zdeněk Štěpánek – Maršál Václav Vydra – Baron Krog František Smolík – Občan Helena Friedlová – Občanůvá manželka Ladislav Boháč – Krogův syn Karla Oličová – Maršálova dcera Jaroslav Průcha – Dr. Martin Vladimír Šmeral – první asistent Vítězslav Boček – Občanův syn Eva Svobodová – Občanova dcera Karel Dostal – ministr propagandy Odkazy Literatura BROŽ, Jaroslav, FRÍDA, Myrtil. Historie československého filmu v obrazech 1930 – 1945. Praha: Orbis, 1966, str. 128, 133, 136–7, 146, 151, 175, 239, foto 341–4 Externí odkazy Bílá nemoc na YouTube České dramatické filmy České sci-fi filmy Filmy z roku 1937 Filmy Huga Haase Filmy natočené podle divadelních her Československé černobílé filmy Filmy inspirované dílem Karla Čapka Filmy o nemocech


text: Je jedna jediná. Určitě jste ji už zahlédli na obrazovkách spolupracovníků, přátel, na letišti a možná i v recepci u lékaře či u zubaře. Klondike Solitaire patří k nejznámějším a nejvíce hraným free počítačovým hrám na PC a Mac. Připravili jsme ji pro vás a můžete si ji užívat minuty nebo hodiny, záleží jen na vás. Byla vyvinuta před patnácti lety pro operační systém Windows a od té doby potěšila miliony hráčů po celém světě. Tak se do toho dejte, dopřejte si trochu zábavy, i kdybyste s ní strávili jen chvilku.


Mistr světa Kwiatkowski triumfoval na Amstelu. Kreuziger byl čtrnáctý | Týden.cz Mistr světa Kwiatkowski triumfoval na Amstelu. Kreuziger byl čtrnáctý Mistr světa Polák Michal Kwiatkowski vyhrál jednorázový cyklistický závod Amstel Gold Race. Na trati dlouhé 258 kilometrů vybojoval své první vítězství v duhovém trikotu v závěrečném spurtu vedoucí skupiny, v které byl i český jezdec Roman Kreuziger. Předloňský vítěz této nizozemské klasiky ve finiši na nejlepší nestačil a skončil čtrnáctý. Cyklistický jednorázový závod Amstel Gold Race (WorldTour) - 258 km


Počítačová grafika, zejména ta trojrozměrná, mne fascinovala od dětství. Praktick 1000 y jakákoliv hra, byla-li 3D (do 3D nepočítám paralaxní scrolling, aby bylo jasno!), měla u mne na růžích ustláno. Fascinovaly mne renderované triky ve filmech (na Trávníkáře nikdy nezapomenu), první trojrozměrná dema na Amize a tak dále - prostě co bylo 3D, to jsem šňupal všemi dírkami. Díky tomu jsem se pak dostal i k různým 3D studiím a pracoval jsem pár let jako grafik pro architektonická studia, kde jsem dělal vizualizace domů a zákresy do fotografií. Takže veškeré 3D věcičky na počítačích mi hodně říkaly. A to platí i pro dřevní dobu osmibitových počítačů, v mém případě ZX Spectra, kterým jsem sice disponoval až v devadesátých letech - jenže touha po Doomovi byla silná a tak jsem hrál všechno, co se Doomovi jen trošku v principu podobalo (nemluvě o pokusech o 3D engine na úrovni Wolfenstein 3D psaný v QBasicu (na Amize v PC Tasku samozřejmě)). Z herního hlediska se dá 3D grafika rozdělit do dvou základních kategorií. Grafika, která se snaží o iluzi 3D a pak "opravdové 3D". Jistě, už tady se může zvrhnout bitka o terminologií. Ono i grafika, která vytváří iluzi, počítá obvykle se třemi body - takový paralaxní scrolling, přestože je "prokazatelně" dvourozměrný, musí mít uvedeno pořadí zobrazovaných vrstev, což je de facto "Z osa". Z hlediska iluzorního 3D bych dal asi mohl jmenovat demo KKOLOR pro ZX Spectrum. Je zřejmé, že onen "pohyb po chodbách" nebo "rotující kostka" jsou udělané velice chytrým posunem 2D vektorů. Kdybychom měli vzít KKOLOR jako engine na hru, zjistili bychom, že se nemůžeme při stávajícím kódu uprostřed zmíněné chodby plynule rozhlížet okolo sebe. To je tedy krásně udělaná iluze, ale asi se shodneme, že nejde o 3D. Právě tím se liší dema od her. Interaktivita dává hráči do ruky zbraň, že může vidět všechno ze všech stran a úhlů. Tím pádem se 3D grafika musí dělat "doopravdy". Jenže na to nebyl vždy výkon. Stali jsme se tak svědky mnoha 2.5D enginů ála Wolfenstein 3D, de facto i Doom. Ba dokonce i na voxely došlo v demu Insane. Tak jako tak - rozdíl mezi iluzí 3D a interaktivním 3D prostorem je myslím zřejmý. Takže jsem si řekl, že by bylo zajímavé velice stručně shrnout trojrozměrné hry pro osmibitové systémy trochu v jiném úhlu pohledu, než udělal Sledge (a k čemuž mne inspiroval, tímto mu děkuji a nadávám zároveň, zdržuje mne to od psaní Amigácké pecky Fate Gates of Dawn!). Pokusím se dodržet určitou časovou kontinuitu vývoje pro lepší ilustraci a rovněž se pokusím vyhnout demům a homebrew produktům (zejména těm, které potřebují pro svůj běh nějaké rozšíření původního hardwaru). Nechci shrnout všechny hry, ale spíš vypíchnout zajímavé pokusy. Crypts of Chaos (Atari 2600, 1982) Není úplně spravedlivé začít tímto krokovacím dungeonem, ale jako příklad (zdaleka ne prvenství!) o 3D grafiku je to myslím podstatné. Hodně her, které využívaly známého krokovacího mechanismu, se považovaly ve své době za "3D" a to včetně všech dungeonů jako Eye of Beholder, Ishar nebo Dungeon Master. Vize perspektivně ustupujího prostoru stačila, i když byl pohyb velice omezený. No z hlediska interaktivity to těžko lze považovat za opravdové 3D. Do stejné škatulky patří i hra Tunnel Runner, která se chlubila vestavěnou RAM v cartridge, což umožňovalo vyšší kvalitu grafiky - skoro by šlo hovořit o texturách na zdech a podlaze. Pořád jde o krokovací systém pohybu. Survival Run (Atari 2600, 1983) Z hlediska částečně interaktivních 3D iluzorních her lze určitě začít například titulem Survival Run. Plynule scrollující grafika provádí postavu ve first person režimu bludištěm, kde si vybíráme cestu dál. Náš pohyb je ale neměnný, těžko hovořit o orientaci v 3D prostoru. Ale záměr autorů je jasný. Přes pasivnost rozhodování hráče a předpočítanou cestu zde jasně vidíme plynulý pohyb chodbou a tak hovoříme o takřka dokonalé iluzi 3D. Battlezone (Arcade, 1980) Nyní jsem si trochu odskočil a rovnou to vybalím naplno. Battlezone je totiž hra, ke které lze plně referovat, jako k trojrozměrné. Pohyb po 2D ploše ve first person režimu, drátěné modely tanků a dalších objektů proti nám, svobodný pohyb, rotace, střelba - zkrátka vše, co známe. Je zajímavé, že verze pro Atari 2600, vydaná o tři roky později, je graficky úplně jinak pojatá. Používá více iluzorních triků, ale 3D dojmu nakonec také dociluje jiným způsobem. Battlezone není samozřejmě první 3D hrou, ale musím dodat ještě jeden, interně konkurenční titul. A sice Red Baron, který byl ve vývoji dříve, než Battlezone, ale z marketingových důvodů přišel do heren později. Red Baron nejen, že využívá stejného enginu, ale také je "víc 3D", jelikož je možné měnit výšku ovládaného letadla (i když se více méně jen pohybuje a naklání horizont). To je dobré vědět! Ant Attack (ZX Spectrum, 1983) Zpátky k domácím, osobním počítačům. Ant Attack je 1000 hra, která interně počítá s trojrozměrným světem, ale graficky je "pouze" izometrická. Ve skutečnosti je ale možné rotovat kamerou o 90° a tím pádem se přesvědčit, že izometrický pohled není dvourozměrný. Přesto hodně her s izometrickým pohledem bylo ve své době považováno za 3D - typicky hry od Ultimate (Knight Lore, Alien 8) či hry jako Quazatron. Zároveň ale bylo i více her, které umožňovaly měnit kameru a tím docílit pocitu 3D prostoru i v 2D grafice - například výborná vrtulníková střílečka Cyclone (pro mnohé předchůdce Desert Strike mimochodem). Elite (BBC Micro, 1984) Elite je zlomová hra po všech stránkách, grafiku nevyjímaje. Pomáhá si ale některými iluzemi. Samotné kosmické lodě a základny jsou plně trojrozměrné, drátěné modely. Avšak například planety jsou pouhým dvourozměrným kruhem a stejně tak vesmírný prach, který míjíme a který navozuje pocit pohybu, je pouhou dvourozměrnou kulisou (člověku se dere na rty něco o Eve Online). Jednotlivé sektory, ve kterém se odehrává pohyb a souboje, jsou ale plně trojrozměrné, o čemž svědčí nejen výtečně počítaná grafika, ale i navigační radar. Tomahawk (ZX Spectrum, 1985) Her, které využívaly drátové grafiky, byla celá řada i na ZX Spectru - no za všechny bych jmenoval Tomahawk - letecký simulátor bojové helikoptéry. Krom toho, že naše cíle byly plně trojrozměrn 985 é, setkáváme se zde také s trojrozměrnou krajinou. Nemám nyní na mysli vektorové hory, ale přímo zemi - náš obzor. Zatímco jiné hry (jako třeba Air Raiders pro Atari 2600) pracují s horizontem dvourozměrně a iluzorně naznačují prostor, Tomahawk počítá s plackou pod námi, jako s regulerní plochou v celém prostoru. Dokonce se zde pracuje s viditelností do dálky v závislosti na počasí. Díky tomu je ale hra dost pomalá, což je nevýhoda těchto opravdových 3D enginů. A jako bonbónek přidám - Tomahawk se dá ovládat dvěma joysticky najednou! Další zmínkyhodné hry podobného typu zobrazení - Tau Ceti, Academy a Mercenary (přechůdce slavné hry Damocles). Rescue on Fractalus! (Atari 5200, 1984) Lucasfilm Games vydali v roce 1984 z grafického hlediska revoluční hru pro jinak moc nepovedenou konzoli Atari 5200, aby se ta samá hra později objevila s velkou slávou na osobních počítačích. V této hře musíme létat nad krajinou, která je na svou dobu naprosto fantasticky dokonale vymodelovaná a velice rychle počítaná. Na jednu stranu hra vděčí plynulosti prostému faktu, že používá prakticky jen dvou barev pro vykreslení - avšak to co staticky vypadá divně, je v pohybu dokonale trojrozměrné. Samotný název hry napovídá, že engine využívá pro výpočet krajiny fraktálů, tedy procedurá 1000 lní generování krajiny v reálném čase, což činí z této hry jeden z nejoriginálnějších programátorských počinů všech dob (nemluvě o roku 1984) - tohle prostě musíte vidět v pohybu! Mimochodem - hra se původně měla jmenovat "Behind Jaggi Lines!", ale autoři si byli moc dobře vědomi originálního enginu a název se tak skoro na poslední chvíli změnil. Zig Zag (ZX Spectrum, 1984) Falešného 3D tato hra dosahuje velice milým krokem. Ve skutečnosti je hra krokovacím dungeonem, jako jsme už viděli mnohokrát do té doby - ale s jednou podstatnou změnou - přechod mezi políčky je plynulý. Není to nepodobné Lands of Lore například. Samozřejmě onen iluzorní trik ve skutečnosti překresluje pouze pár desítek pixelů, což znamená, že je pohyb ďábelsky rychlý a plynulý. Začlenění spritových nepřátel a postupně se zvětšujícího bludiště je hlavní náplní hry. Ta je sice repetetivní, ale za to unikátní. Sentinel (BBC Micro, 1986) Další z řady nekompromisních osmibitových her. Vektorová grafika krom samotného vizuálu hry zde hraje zásadní roli při výpoočtu viditelnosti našeho hrdiny. Chytrý zápis stavby levelů do paměti (procedurální generování) navíc znamená opravdu enormní množství úrovní, což engine díky své dynamičnosti unese. Captain Blood (ZX Spectrum, 1988) Velice zajímavé pojetí 3D grafiky přinesla hra Captain Blood. Pohyb krajinou byl jakoby složený z několika výřezů, které plynule scrollovaly. Jakmile se postava přestala hýbat, došlo k dopočítání grafiky mezi jednotlivými výřezy, což zabralo několik (desítek) sekund. Výsledkem byl pohled do dokonale vyrenderované grafiky, se kterou se například vzdáleně srovnatelný Rescue on Fractalus nemohl rovnat. Avšak pro plynulý pohyb v takto detailní grafice rozhodně nebyl výkon - z 3D grafiky se tak stává ve skutečnosti jenom 2D kulisa. Ale jako experiment jde o zajímavý způsob, jak vytvořit originální atmosféru pro originální hru. Rad Racer (NES, 1987) Her, které simulují 3D prostor pomocí 2D efektů je celá řada. Dobře je to vidět u automobilových her jako Enduro, Pole Position, Lotus, ale také leteckých - Stealth, Afterburner, ATF nebo Space Harrier. Oproti výše zmíněnému triku ve hře Survival Run se zde ale hry soustředí na ubíhající krajinu pod našimi koly a křídly. Toho je docilováno různě animovanými 1000 horizontálními 2D pruhy, které se pravidelně střídají. Hráč ve skutečnosti nemá prakticky žádnou vládu nad prostorem. Pohyb je jednosměrný a pouze pohyb spritu našeho vozidla / letounu v jedné či ve dvou osách vytváří hratelnost. Za speciální zmínku stojí jistě Rad Racer pro NES, který k tomu všemu uměl zobrazit grafiku stereoskopicky a tak s brýlemi dociloval skutečného 3D efektu. Freescape (ZX Spectrum, 1987) Nyní jsme se už posunuli do fáze, kdy si vývojaři uvědomili, že současná pokročilost počítačů a programování nemusí být použita pouze pro falešné pokusy o trojrozměrnost, ale udělat kompletní 3D prostor, do kterého lze zasadit hru. V rámci her na enginu Freescape tak hovoříme o hrách jako Driller, Castle master, Total Eclipse a Darkside. Jejich společný jmenovatel je jasný - svobodný pohyb po třech osách (jetpack součástí), rozhlížení do všech úhlů a také možnost rotace pohledem - nebál bych se říci, že Freescape je ekvivalent Quake enginu na osmibitech. Po všech pokusech o 3D grafiku pomocí drátů a vektorů je to právě Freescape, který je komplexním simulátorem prostoru včetně viditelnosti, světel a dokonce animací a interaktivity. Konkrétně hra Darkside mne natolik ve své době rozsekala (to teda hovořím o roce 1994, kdy již frčel Doom), že jsem si ji nahrával na video a ukazoval kamarádům, co Doom neumí (neposlouchali). Do kategorie "plně 3D her" lze ještě zařadit tituly jako Stunt Car Racing, Hard Drivin', Carrier Command a celá řada dalších. Virtual Reality Studio (ZX Spectrum, 1991) Vrcholem Freescape enginu je bezesporu titul, který není hrou, ale pouze editorem na hry. Hráč si může postavit ekvivalenty výše jmenovaných her bez omezení - stejný editor byl použit při výrobě jmenovaných her. Samozřejmě - vše se děje v herním enginu najednou, takže je možné stiskem jediné klávesy okamžitě začít betatest hry. Připomíná to například editor levelů pro Far Cry 2, akorát pořád hovoříme o procesoru Z80 a 48 kB paměti! Faktem ale je, že v této době byl Freescape engine naportovaný na silnější platformy (Amiga, Atari ST - všechny hry vyšly přibližně s ročním zpožděním) a praktická využitelnost tak postupně opustila osmibitovou platformu (druhá verze Virtual Reality Studio byla již jen pro šestnáctibity - v roce 1992). VU-3D (ZX Spectrum, 1982) Na závěr jsem si nechal perličku. Naprosto regulerní 3D Studio pro ZX Spectrum, včetně možnosti renderingu za pomoci Gouraudova stínování (možná nejde přímo o tento typ stínování, ale jde o podobný výsledek). V tomto editoru se dají vytvořit takřka libovolné objekty - například ukázková sklenička na víno - ty pak nasvítit z několika možných úhlů a nechat vyrenderovat - a výsledek poslat na tiskárnu. Z hlediska "opravdovosti" moderní 3D grafiky na osmibitové platformě asi nelze najít lepší příklad. A to je prosím rok 1982. Nejde teda o interaktivní hru - doba výpočtu je neúměrně dlouhá. Ale například rotace s drátovým modelem sklenice je celkem plynulá a dovedl bych si představit nějakou hru na tomto enginu, která by vypadala lépe, či graficky komplexněji, než třeba Elite. A rok vydání? 1982 - to se nám ten kruh hezky uzavřel. Bez zajímavosti není, že v roce 2003 naprogramoval Claus John dokonce VU-3D animátor - ale to už přesahuje hranici tématu. Nesnažil jsem se vyjmenovat všechny 3D hry na osmibitech, ale jistě jsem nějaké důležité minul. Budu rád, když mi osvěžíte paměť a podělíte se v komentářích o kousky, které jsem trestuhodně minul. P.S.: Nezapomeňte, že všechny zmíněné produkty pro ZX Spectrum si můžete online vyzkoušet v emulátoru na dokonalých stránkách World of Spectrum! A to včetně VU-3D samozřejmě.


Gombosova krize je pryč! Bylo by skvělé být na konci sezony ve světové stovce, říká šestadvacetiletý tenista | Tenisový svět Norbert Gombos si prošel v minulém roce těžkou krizí, během které klesl až do čtvrté stovky světového žebříčku. Z nezáviděníhodné situace se však dokázal dostat a nyní už pokukuje po světové stovce. Slovenský tenista je nyní v Ostravě, kde na Prosperita Open plní roli nasazené jedničky. Gombos poskytl Tenisovému světu exkluzivní rozhovor, ve kterém hovoří nejen o své krizi z loňského roku, ale také například o krásné výměně s Nicolasem Mahutem z turnaje v Marseille. Jak se zápas vyvíjel z vašeho pohledu? V prvním setu mi velmi dlouho trvalo, než jsem si zvykl na jeho hru. Snažil jsem se hrát útočně, ale soupeř velmi dobře bránil. Udělal jsem velké množství chyb, což první set rozhodlo. Poté jsem si říkal, že musím ve druhé sadě chytit rytmus a držet si svůj servis, což se mi podařilo. V prvním setu vás soupeř pustil pouze ke dvěma brejkbolům. Čím to bylo způsobeno? Soupeř dělal minimum chyb, skvěle se na kurtu pohyboval a bylo těžké výměnu ukončit. Snažil jsem se ale také hrát na riziko, z čehož pramenily mé časté chyby. V prvním setu byl výsledek jednoznačný, ale poté jsem se rozehrál a bylo to lepší. Co jste musel ve vaší hře změnit po prvním setu? Musel jsem eliminovat chyby v mé hře, kterých jsem dělal opravdu mnoho v prvním setu a také být při výměnách trpělivý. To se mi podařilo, začal jsem makat a poté se to celé otočilo. Věřil jste, že dotáhnete zápas do vítězného konce poté, co jste ovládl druhý set? Ne, to ještě ne. V tomto roce jsem totiž prohrál hodně zápasů ve třetím setu, a tak jsem věděl, že není nic vyhráno. Důleižté bylo, abych udržel koncentraci a úroveň hry, kterou jsem předváděl ve druhém setu. V loňském roce jste na jaře poměrně trápil a spadl jste až do čtvrté stovky světového žebříčku. Kde přišel ten pomyslný zlom? Jednoznačně se to zlomilo po loňském US Open, po kterém jsem odcestoval do Bangkoku, kde jsem v prvním kole prohrával 3:6, 1:4. ( Gombos - Singh 3:6, 7:6 (4), 6:2) Zápas jsem ale dokázal otočit a tady byl dle mého názoru ten zlomový moment. Poté jsem měl vynikající šňůru na turnajích na podzim – semifinále, semifinále, finále, vítězství, vítězství. Tahle série mi dodala velké sebevědomí a vrátilo mě to tam, kde jsem byl. Nyní jste vystoupal po dvou letech znovu na 103. místo světového žebříčku. Na jakou pozici byste se chtěl dostat do konce sezony? Byl bych velmi spokojený, pokud bych se do konce sezony udržel v elitní stovce a hrál bych tak hlavní soutěž na Australian Open. To by bylo skvělé. Snažím se na to ale příliš nemyslet a soustředím se zejména na turnaje, které mě v blízké době čekají. Máte poměrně blízko k účasti v hlavní soutěži na třetím grandslamu sezony v All England Clubu. Co vy a travnatý povrch? Na trávě jsem toho příliš neodehrál, vyjma kvalifikací na Wimbledon. Na trávě jsem ještě nevyhrál ani jeden zápas, ale vyzkoušel jsem si tento povrch při Davis Cupu proti Austrálii a cítil jsem se na tomto povrchu velmi dobře. V letošním roce jste prohrál v kvalifikaci na Australian Open v zápase proti de Schepperovi v rozhodujícím setu 7:9. Jak tento zápas vypadal z vašeho pohledu a co chybělo, abyste duel dotáhl do vítězného konce? Pokud si dobře pamatuji, tak jsem šel za stavu 5:4 podávat na vítězství v zápase. V této pasáži hry však zahrál soupeř velmi dobře. Kdybych byl v tomto gemu trpělivější, možná bych postoupil. Byl to však těžký soupeř, odehráli jsme spolu kvalitní a velmi vyrovnaný zápas. Vaším největším úspěchem dosavadního průběhu letošní sezony je čtvrtfinálová účast na turnaji ATP v Marseille. Jak tento turnaj probíhal z vašeho pohledu? Tento turnaj hodnotím opravdu pozitivně, neboť se mi podařilo vůbec poprvé vyhrát zápas v hlavní soutěži na okruhu ATP. Zde byl opět velmi důležitý první zápas v kvalifikaci, ve kterém jsem se trápil a byl blízko vyřazení, ale dotáhl jsem to do vítězného konce. (Gombos – Lopez-Perez 6:7 (4), 7:6 (5), 6:4) To mi dodalo sebevědomí a porazil jsem velmi kvalitní soupeře. Došel jsem až do čtvrtfinále, ve kterém mě vyřadil Kyrgios. Celý turnaj byla pro mě skvělá zkušenost. Na turnaji v Marseille jste vyřadil ve druhém kole Nicolase Mahuta. V rozhodujícím tiebreaku jste prohrával 2:4, ale po neskutečné výměně jste získal minibrejk zpět. Jak na tento moment vzpomínáte? Byla to zcela jistě jedna z nejkrásnějších výměn v mé kariéře. To mi dodalo impuls a i díky tomu jsem dokázal zápas otočit. Byl jsem velmi šťastný, že jsem dokázal vyhrát. Do bojů v Davis Cupu proti Maďarsku jste sice nezasáhl, ale jak jste vy osobně viděl diskuze slovenských médii kolem nečekané porážky? Bylo to velké zklamání. V loňském roce jsme je dokázali porazit i přesto, že jsme tehdy měli rankingově horší tým než tomu bylo v letošním roce. Takový je zkrátka tenis. Fucsovics ukázal velmi dobrou formu a ty podmínky u nás v Bratislavě mu zřejmě seděly. My se budeme snažit udržet v první skupině, abychom mohli opět zaútočit o postup do Světové skupiny. Po přechodu z tvrdého povrchu na antuku jste letos vyhrál na třech turnajích jediný zápas. Kde vidíte příčiny slabší formy? V loňské sezoně jsem byl zraněný a na antuce se mi příliš nedařilo, což může být jeden z důvodů. Potřebuji to opět zlomit jedním dobrým výsledkem a bude to jen a jen lepší. V Česku jste se již představil na řadě turnajů, v Ostravě jste ale poprvé. Jak se vám tady líbí? Je to velmi pěkný turnaj. Jsem tady poprvé až letos, neboť jsem v minulých letech hrál v tomto období turnaje ATP nebo domácí extraligu. Jsem blízko světové stovce, a tak jsem se rozhodl zde hrát. A vidím na vlastní oči, že je to velmi pěkný turnaj. Štěpán Hladký, Jan Havlovic


25. 11. 2014 Star Fox I když se hra v Evropě jmenuje Star Wing (a pokračování Star Fox 64 dostalo název Lylath Wars, aby se to nepletlo), pro mne je to jenom Star Fox. Naliji čistého vína. Vůbec nechápu, proč je kolem této hry takový rozruch. V kontextu doby jsem v roce 1993 snil o Doomovi, takže orgastické výkřiky nad FX čipem mne nechal chladným. Primitivní vektorová grafika, která by se dala dost dobře přirovnat třeba k Retaliatorovi F-29 (kteréhož jsem v tu samou dobu proháněl na gymnaziální 386, případně na holé Amize 500...) v mých očích nevytvářela oslnivý dojem. Přesto jsem hru vždy respektoval a říkal jsem si, že až vyrostu, pořídím si originál na SNES a propadnu jejímu kouzlu později, což je u mne normální. Asi před měsícem se mi podařilo vychytat slušnou cenu na eBayi a hra putovala okamžitě do konzole. Jako je to hezký, ne že ne. Retrospektivně chápu, že na konzolích takovéto hry nebyly a v takového kvalitě ani nemohly být bez dodatečného FX v cartrdigi. Sám považuji cpaní čipů do hry samotné za určitou formu zvrhlosti, ale v bouřlivých devadesátých letech to bylo celkem normální. SEGA se snažila prodloužit životnost svého Mega Drive vydáním Mega CD, posléze 32X, vedle toho se Nintendo snažilo jít uživatelsky příjemnější cestou. Nenutili vás kupovat dodatečný hardware, ale místo toho dodatečn 1000 ý hardware dodávali spjatý s jednou hrou. Přijde mi to šílené, ale když si uvědomíte architekturu SNESu, tak z hlediska vektorové grafiky je na tom zkrátka dost špatně. Takže to vlastně ani jinak nešlo. Se hrou mám jedině ten problém, že jsem vyrůstal na Amize a PC, kde bylo vektorových her docela dost, mnohdy ve vyšší kvalitě a srovnatelné rychlosti. 3D hry mne vždy fascinovaly, takže jsem už od počátku osmibitů sledoval scénu bedlivě. Na PC jsem hrál třeba Test Drive 3, Stunts, docela dost jsem si ulítával na leteckých simulátorech (zmínil jsem F29 Retaliator, hrál jsem hodně také F15 Strike Eagle, Falcon 3.0, Microsoft Flight Simulator 3.0, Hellcats over Pacific, F-117A Nighthawk, Chuck Yeager's Air Combat...), takže jsem měl velice dobrý přehled o tom, co vektorová grafika vlastně je. A to vše prosím do roku 1993, kdy jsem už pozvolna přecházel na Wolfenstein 3D a samozřejmě Dooma, nemluvě o Freescape hrách na ZX Spectru, Starblade v Laser Game na národní, Battlezone (porty), Spectre VR a tak dále a tak podobně. Neboli - Star Fox mne dle dobových recenzí, obrázků a videí (v pořadu Bad Influence) vlastně nemohl zaujmout. Vždyť v témže roce vyšlo TFX! Ale ano, když se na to podívám zpětně, tak na domácích konzolích to byla nevídaná podívaná! Hlavně plynulost je zarážející - samotná existence 3D grafiky nebyla zas tak výjimečná, ale šlo o doménu, kterou měly pod palcem hlavně velké automaty v hernách, čili už jenom to, že se těch pár (doslova pár...) vektorů hýbe plynule byl důvod k oslavám. Dejme to ale stranou, to jsem zkrátka propásl a nedá se s tím nic dělat. Co ale hratelnost? Star Fox je rozhodně zábavná střílečka. Má tu správnou porci atmosféry z arcade automatů. Díky možnosti přepnutí se do first person režimu jsou některé scény jakoby ze Star Wars - což nyní ani nepoužívám hyperbolu - opravdu to všechno kolem nás krásně bouchá, otřásá, nasvětluje a bleskurychle míjí. Systém hry je vtipný - samotná úroveň je vlastně nekonečná - opakuje se tak dlouho, dokud nevyčistíme všechny nepřátele. A i tyto vlny nepřátel - pokud je nesestřelíme na první pokus - se po chvíli vrátí na scénu při druhém prů 1000 chodu téhož levelu. Díky tomu hra působí velice dynamicky. Klasické 2D střílečky prostě nechaly úroveň scrollovat a když hráč nějaké nepřátele minul, tak má prostě smůlu a žádné body nebudou. Star Fox vedle toho disponuje řádově menším počtem nepřátel na úroveň, ale za to vyžaduje kompletní likvidaci. Zvolený způsob řešení považuji za velice dobrý způsob, jak implementovat zuřivost 2D stříleček do 3D prostoru. První úroveň je zároveň trochu nešťastně zvolená, nemastná neslaná, ale povinná tutoriálová. Za chvíli ji ale dostanete do ruky a pak se děj hry větví dle našeho výběru celkem do tří verzí průchodu hrou, které se liší obtížností, grafikou i náplní. Musím říci, že Argonaut Software odvedli dobrou práci, co se variability misí týče. Některé jsou ve volném vesmíru, jiné nad povrchem planety, další v interiéru velkých kosmických lodí, jindy rotujeme nad obřím bossem v povzdálí - zde nemám námitek. Stejně tak hra boduje atmosférou, protože na bitevním poli se s námi prohání i wingmani, kteří potřebují tu a tam pomoci, jindy zase zachrání nás a vůbec vřele komunikují. Hra skutečně působí živěji, asi jako anime seriál pro děti, kdy se na jednotlivé osobnosti dá spolehnout nad rámec herního výkonu. A to se mi zase docela líbí, tím se hra liší od své konkurence. Upřímně? Čekal jsem, že mne hra prostě víc odpálí. Velice strohé menu na začátku hry nepomáhá k ničemu, člověk zmáčkne START a vybere si jednu ze tří misí. To je příliš strohé i na arcade hru - chybí nějaký úvod do situace - možná je něco v manuálu, ale ten nemám. Hudba je sice vy 1000 nikající - ta mne popravdě zaujala více, než samotná grafika - ale jenom hudba hru nezachrání. Vizuál hry je sice symbolický, ale dostatečný, přehledný, evokuje pocit prostoru a zapojení do akce - nic bych mu nevytknul, ale prostě neokouzlil. Není férové srovnávat Star Fox a zmíněné TFX. TFX na svou dobu ždímalo maximum ze strojů typu 386, lépe 486, potřebovalo více paměti a vůbec šlo o high-end, zatímco symboličtěji pojatý Star Fox běžel na šestnáctibitovém lowendu (byť vylepšeného o FX čip) - je to úplně jiná platforma. Je to asi jako tvrzení, že GTA5 vypadá na Playstation 3 prostě fantasticky, zatímco na Playstation 4 je ta samá hra znatelně hezčí, ale prostě "jen" hezčí. Na poměry daného hardwaru je Star Fox prostě špička - však tatáž technologie poháněla i Dooma na tom samém SNESu, který přes sníženou kvalitu grafiky odvedl velice dobrou práci. Zde musím zkrátka uznat, že v době, kdy startoval můj zájem o 3D grafiku, jsem měl iluzi o dokonalosti (či o dobovém standardu) definovanou PC platformou a tedy nikdy nezažiju ono nadšení z grafiky Star Foxe, přestože objektivně chápu jeho nadřazenost nad většinou titulů té doby. Když ale pomineme grafickou stránku věci, Star Fox je dobře hratelný, hezky udělaný a skvěle zvučící kus softwaru. No na zadek jsem si z něj nesedl a například ve srovnání se Super Metroidem nebo čtvrtou Castlevanií je to zkrátka titul, který SNESu sluší mnohem méně, i když je historicky významný. Jsem tuze rád, že mám doma originál, to ano! Ale že bych se s vervou a nadšením pouštěl do hraní, to (bohužel ne). P.S.: Pro SNES byl v přípravě i druhý díl, který ale nikdy nevyšel kvůli vydání Nintenda 64. Údajně byl ale téměř dokončený a na internetu najdete všelijaké verze ke stažení. Možná to prubnu jen pro srovnání. Napsal davesade Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


- Špatně se nandává do mističky, část obsahu tam vždy zůstane


ML-6515ND Černobílá Laserová tiskárna (62 ppm) | SAMSUNG Česká republika ML-6515ND Černobílá Laserová tiskárna (62 ppm) ML-6515ND Černobílá Laserová tiskárna (62 ppm)Rozbalit Sdílet Tweetnout Připnout Google+ Hladká integrace umožňující jednoduché řešení podnikových pracovních postupů Zcela adaptabilní a snadno přizpůsobitelná Tiskárnu Samsung ML-6512ND můžete přizpůsobit vašim podnikovým potřebám. Díky plně modulární konfiguraci a bohaté nabídce volitelných rozšíření tato tiskárna přesně splní potřeby vašeho podniku. Tiskárna, která myslí na váš rozpočet Pro tiskárnu ML-6510N si můžete zvolit takový spotřební materiál, který vyhovuje vašim finančním možnostem. Kazety s tonerem jsou k dispozici v cenově výhodné verzi se standardní výtěžností 10.000 stran nebo ve verzi s vysokou výtěžností 30.000 stran, která poskytuje nižší náklady na stránku a vyžaduje méně časté vyměňování. Máte už dost vkládání papíru? Během tisku se můžete klidně soustředit na jiné činnosti: tiskárna ML-6512ND zvládne i ty největší tiskové úlohy bez nutnosti doplňování papíru. Rozšiřte kapacitu standardního zásobníku papíru na 520 listů a víceúčelového zásobníku na 100 listů prostřednictvím volitelného druhého zásobníku na 520 listů a vysokokapacitního podavače na 2.000 listů a dosáhněte vyšší kapacity, která je ideální, pokud požadujete hromadný tisk. Někdy opravdu platí, že čím více, tím lépe. O jeden zdroj hluku v kanceláři méně Při práci u stolu by vás nemělo nic vyrušovat od přemýšlení. Proto je tiskárna Samsung ML-6512ND velice tichá – její hlučnost při tisku je pouhých 55 dBA. To je méně než tichý zvuk zapnuté chladničky! Stolní tiskárna, která dělá svou práci tak, abyste se i vy mohli soustředit na tu svoji? To je skvělé. Vítejte na svém vysoce výkonném pracovišti Díky rychlosti tisku 62 stránek formátu Letter za minutu zvýší tiskárna ML-6512ND vaši produktivitu. Pokud vás nepřesvědčí tato úžasná rychlost, vezměte v úvahu výkon procesoru s frekvencí 700 MHz, gigabitové připojení k síti a paměť rozšiřitelnou na 768 MB. Není pochyb, že tiskárna ML-6512ND může s sebou přinést skutečně vysokooktanový výkon na každé pracoviště. Spojte se s kolegy Připojte všechny v kanceláři k jedné síti a postarejte se, aby všechno běželo hladce. Vaši kolegové budou sdílet společnou tiskárnu a vy ušetříte čas, který byste strávili servisem více zařízení. Tiskárnu lze připojit do sítě pomocí rozhraní Gigabit LAN, které zvýší váš výkon. Zlepšete své komunikační schopnosti s laserovou tiskárnou ML-6512ND a komunikujte bez překážek. Šetřete čas i životní prostředí pomocí ekologického režimu, pohodlně ovládaného jedním dotykem Stačí jediné stisknutí tlačítka ECO a budete moci tisknout s nižší spotřebou toneru na každou stránku, čímž prodloužíte životnost tonerové kazety. Správce může kromě režimu úspory toneru nastavit také ekologičtější tisk více stránek na jeden list papíru a duplexní režim. Tím to však zdaleka nekončí. Pomocí jedinečného simulátoru výsledků přesně uvidíte, kolik CO2, elektrické energie a papíru jste s vybraným nastavením ušetřili. Získáte tak skutečnou představu o tom, jaký pozitivní dopad má tiskárna Samsung ML-6512ND na vaše náklady i na životní prostředí. Navigace pomocí směrových tlačítek Díky navigačním indikátorům LED na tiskárně ML-6512ND budete mít neustále přehled o stavu vašich úloh. Všechny potřebné informace vám poskytne 11 různých indikátorů stavu včetně chyb a upozornění. Díky procesoru s výkonem 700MHz je tiskárna ML-6512ND rychlá, zkracuje dobu čekání při síťovém tisku a díky rychlému zpracování a tisku zvyšuje produktivitu v kanceláři. Díky své vestavěné paměti tiskárna ML-6512ND snadno zvládne požadované pracovní zatížení, aniž by se zapotila. Vychutnávejte si rychlé zpracování úloh se standardní vestavěnou pamětí RAM s velikostí 256 MB nebo paměť rozšiřte na 768 MB, aby tiskárna snadno zvládala i ty nejrozsáhlejší úlohy. Webová služba SyncThruTM Unavuje vás nutnost instalovat software na správu tiskárny? Nyní můžete snadno měnit nastavení tiskárny, aktualizovat firmware a zjistit stav tiskárny pomocí webového prohlížeče a inovativní webové služby SyncThruTM. Rozhraní SyncThruTM Admin 5 Kdo říká, že nelze zvládnout všechno najednou? Rozhraní SyncThruTM Admin 5 umožňuje snadnou instalaci, správu a sledování všech zařízení pro digitální tisk s možností přístupu z různých míst. K dispozici je také možnost podrobnější analýzy dat s přehlednými sestavami. Rozhraní CounThruTM 2 Pro / Enterprise Zjistěte stav tiskárny, aniž byste museli vstávat ze židle. Pomocí rozhraní Samsung CounThruTM 2 Pro / Enterprise můžete dostávat upozornění na docházející toner, upozornění na systémové chyby a dokonce i souhrny využití tiskárny jednotlivými uživateli s údaji pro vyúčtování. Nedovolte, aby došlo k poklesu vaší produktivity. Zpomalovací válec v tiskárně ML-6512ND zajišťuje, že se vždy podá jen jeden papír, a zabraňuje komplikacím, jako je například nesprávné podání papíru nebo jeho uvíznutí. Volitelný pevný disk Volitelný rozšiřující pevný disk o kapacitě 160 GB vám pomáhá sledovat a spravovat úlohy, snižuje zatížení sítě a optimalizuje uchovávání tiskových úloh při tisku důvěrných dokumentů a zpožděném tisku. Volitelné\tKazetový zásobník na 520 listů gramáže 80 g/m2 (550 listů gramáže 75 g/m2), vysokokapacitní podavač na 2.000 listů gramáže 80 g/m2, nízký podstavec, finišer se sešívačkou s kapacitou 500 listů, třídička se 4 zásobníky s kapacitou 400 listů, pevný disk, paměť 512 MB, paralelní konektor IEEE 1284B, bezdrátová síť 802.11b/g/n