14. 8. 2014 Headhunter Třicátého března 2001, pouhé tři roky po svém uvedení, ukončila Sega podporu své poslední a dle mého názoru své nejlepší konzole Dreamcast. Není tedy divu, že když na přelomu let 2001 a 2002 vychází poslední velkorozpočtová hra Headhunter, o které někteří hovořili jako o "MGS killer", nikdo o ní nemohl vědět. Pozdější vydání pro Playstation 2, kde se ve stejnou dobu objevil Metal Gear Solid 2, to opravdu zachránit nemohlo. Zapomenutá hra, která byla navíc vydaná POUZE v Evropě. Dámy a pánové, dovolte, abych vám představil jeden z nejambicióznějších titulů pro Dreamcast! Sám jsem se ke hře dostal naprostou náhodou. Při googlení něčeho jiného jsem narazil na tento screenshot, který jsem nejprve považoval za nějaké starší GTA - nebo nějaký klon. Po zvětšení na mne vykouklo tohle: A já hned poznal, že se dívám na hru, o které jsem v životě neslyšel. Dostal jsem se do unikátní situace, není totiž mnoho her, které bych nepoznal alespoň vzdáleně a tahle vypadala na první pohled prostě lákavě. Teprve pak jsem zjistil, že jde o hru pro Dreamcast. To jest pro platformu, kde vládnou především automatové hry, takže cokoli, co smrdí otevřenějším prostorem, je prostě unikát, který musím prozkoumat. Je ta hra špatná? Je dobrá? Zakázal jsem si googlit jakékoliv informace a hru jsem si prostě opatřil a začal hrát, aniž bych o ní cokoli věděl. A bylo to dobré rozhodnutí, to musím dělat častěji. S čistou, neposkvrněnou myslí, vkládám GD-ROM do mechaniky a... ááách! Stručně - Headhunter je velmi dobrá hra, s okamžitou platností ji zařazuji do TOP TEN žebříčku her pro tuto platformu. Odehrává se v koncepčně propracovaném světě, který si nebere servítky a je chvílemi až mrazivě temný. Kombinuje akci, plížení, adventuru i filmové sekvence správnou měrou, jeho hratelnost je lákavá, různorodá, velmi zábavná. Popravdě bych řekl, že je hra příliš lehká a že některé inspirace jinými hrami jsou příliš okaté a ne zrovna dokonale zvládnuté... ale na druhou stranu - když dobrý komik udělá sem tam špatný vtip, tak mu to odpustíte. Určitě není dobrý nápad, dívat se na hru, jako konkurenci Metal Gear Solid. Přestože si z tohoto opusu mnohé přebírá, nemůže se mu rovnat. Ono obecně se hra obtížně žánrově zařazuje, protože kombinuje několik herních stylů. Popsal bych to asi tak - onen motivační obrázek výše, který vzbuzoval naděje na exkluzivní GTA pro Dreamcast - to je ve skutečnosti ve své podstatě minihra. Jezdíme motorkou po malém městečku (které je navíc rozděleno loadingy na několik segmentů - plynulý streaming z GD-ROMu prostě nikdo nenaprogramoval), přičemž na silnicích se generují nezničitelná auta, nejsou tam žádní chodci, z motorky nejde ani sesednout nebo spadnout. Účel minihry během hry graduje - ze začátku je to pouhý přesun z místa A na místo B, pak jsou tam závody, pak orientační soutěž spojená se zajišťováním bomb... celá tato pasáž mi připomíná složitější verzi her z automatů, jako Super Hang On - jednoduchá fyzika, velmi citlivé ovládání a přísný časový limit. O GTA nemůže být řeč ani omylem (vybavila se mi hra No More Heroes, kde bylo ježdění po městě podobné) - ale zábava to je. Hlavně při hledání míst, kde si naženeme zkušenostní body velmi rychlou jízdou. Když dojedeme někam motorkou, hrdina sesedne a začíná druhý herní styl. Nejvíce je podobný hrám jako Resident Evil (jmenovitě Code Veronica) nebo Silent Hill. V trojrozměrném prostředí jsou pevně nastavené kamery, sledující pohyb našeho hrdiny a zvýrazňující důležitá místa. Během těchto sekvencí řešíme zapeklité adventurní hádanky - čteme noviny, emaily, sbíráme předměty, kombinujeme výbavu a podobně. Nechtěl jsem tomu věřit, ale hádanky jsou v těchto sekvencích překvapivě dobré, komplikované a skutečně vyžadují pozornost a přemýšlení. Musíme důkladně číst všechny informace a z nich usuzovat možné řešení problémů. Ne každý cár papíru s písmenky obsahuje nápovědu pro hádanky, to ne - ale pro jistotu čtet 1000 e prostě všechno, protože bez některých specifických informací prostě není možné hru dohrát. A díky tomu se tak dostaneme k celé řadě doplňujících detailů, které dokreslují atmosféru neutěšeného světa. Palec nahoru! Ale i akce je zde dostatek. Většinou je součástí adventurních pasáží - kdykoli se totiž můžeme přepnout do střeleckého režimu, kdy se kamera posadí za naše záda - v tomto je zásadní rozdíl proti Resident Evilu. V tomto režimu můžeme chodit a rozhlížet se, ale hlavně samozřejmě střílet, přenabíjet, metat kotouly a hlavně se krýt za překážky, kdy pak hra skutečně připomíná Solid Snaka v jeho nejlepších letech. Naši nepřátelé jsou takřka výhradně složeni z lidských bytostí, vydrží tak akorát a mají i jakous takous pokusnou inteligenci. Vtip je, že je možné se také plížit a přepadávat oponenty zezadu, případně je odlákat správně hozenou nábojnicí (nebo granátem). Je to mnohem jednodušší, než Metal Gear Solid, je to taky mnohem rychlejší a intuitivnější z hlediska ovládání (hra disponuje pouze automatickým zaměřováním), ale odsýpá to přímo krásně! Čili - čistě z hlediska popisného, tohle je to, co od hry můžete čekat. Není to bezchybné, chvílemi je designérova zkratka příliš očividná, sem tam to trochu zaskřípe (například - že během plížení můžeme nepřátelům zlomit vaz - to je v pořádku. Ale že i během mise, kde NESMÍME nikoho zabít, je animace "uspání" naprosto identická, to je prostě lenost) - ale jak jsem psal výše, dobrému komikovi odpustíte špatný vtip, když mu to sem tam ujede. Protože jinak je to sakra zábava. Hra je zasazena do nepříliš specifikované budoucnosti, kdy svět plně zkomercionalizoval policejní a jiné ochranné složky, kdy se svět prakticky zbavil všech možných nemocí, kdy je vlastnictví běžných zbraní kriminálním činem hodným trestu smrti. Někdo by hovořil o policejním státu, někdo o ráji na zemi, jak se to vezme, že ano. Hlavní výkonnou složkou tohoto světa je společnost ACN - Anti Crime Network - která zavedla jednoduché pravidlo. Jsi lump? Chytíme tě, humánně zabijeme a tvoje orgány použijeme potřebným. Tohle je hlavní ekonomická mašina, která všechno pohání. Lidské orgány řeší všechno, slouží téměř jako platidlo. Ale tímto to jenom začíná. O lidské orgány se pak stará dceřinná společnost Biotech. Špičky Biotechu brzy došly k tomu, že lumpů drasticky ubývá a tak spustili masovou letákovou kampaň. Důchodci - prožijte zbytek svých dnů v naprostém luxusu, dokud jsou vaše orgány funkční - pak si vás v poklidu rozebereme na díly. Rodičové - máte finanční problémy? Věnujte své děti nám, my je rozebereme a vy si pak později uděláte další děti. A i kdybyste náhodou neměli finanční problémy, nechte si své dítě nacenit a prozkoumat. Tento brutální cynismus je ale podávaný pozitivně! Všude jsou plakáty vysmátých lidí, šťastných dětiček a rozpustilých důchodců. ACN skrz své orgánové impérium v jistém smyslu skutečně vybudovali funkční společnost, kde se libovolná vážnější nemoc řešená prostou výměnou kus za kus. Ve zprávách sledujeme vysmáté sluníčkové moderátory (evidentně mají stejnou školu, jako Lance Boyle), kteří i ty nejsmutnější zprávy podávají s nadhledem a s radostí. Systém funguje bezvadně - licencovaní headhunteři mají jako jediní k dispozici zbraně, které umrtvují mozkovou aktivitu oběti, aniž by jakkoliv jinak poškozovaly vnitřní orgány. Přísná hiearchie ACN pak umožňuje těmto agentům stoupat v žebříčku povolení, do jak velkých akcí se mohou pouštět. Více akce znamená více orgánů, více orgánů znamená více peněz od daňových poplatníků. Více peněz znamená méně nemocí a větší spokojenost obyvatelstva. Vše je pod dokonalou kontrolou díky integrovaným čipům (něco podobného se konec konců objevuje i v sérii Metal Gear Solid), vše je takřka deterministicky dané předem. Je to svým způsobem děsivě úžasné. Co tím chci říci, že tato hra disponuje jedním z nejlépe nacržených světů, jaký jsem kdy ve hrách viděl. Je zajímavý, přitom uvěřitelný, protože hypoteticky si člověk umí představit, že se naše reálná společnost do takové podobné fáze řítí. Musím ale vytknout jednu věc - zpracování světa ve hře samotné je dost povrchní. Liduprázdné ulice, minimalistická interakce mimo hlavní dějové mise a malý počet vykreslených charakterů - hráč se ke všem informacím dostane jen v cutscénách a v pár emailech, jinak musí notně zapojit svou fantazii. S větším rozpočtem by si hra mohla dovolit zobrazit i veselá dítka na houpačkách, bezstarostné přestárlé spoluobčany a svědky Jehovovy nejen na plakátech během loadingu, ale i trojrozměrně ve hře, což by výrazně prospělo atmosféře hry. Těžko bych ale hře za tento nedostatek nadával - hra je to naopak mnohem bohatší, než cokoliv podobného na této platformě a v jistém smyslu hra zkrátka předběhla svou dobu. Na papíře zní naprosto dokonale, v praxi je to ale "hra od Segy", tj. jakoby z oka vypadla automatovým klasikám. Dění na obrazovce jenom naznačuje, co se děje za kulisami, musíte zapojit fantazii. Právě díky tomu, že jsem o hře nic předem nevěděl a nečetl, byl jsem vržen do světa, u kterého jsem předem netušil, jestli je výsledkem mysli geniální nebo jen líné - ale sedlo mi to. Prostě jsem tomu od prvního okamžiku věřil, že to, o čem se hrdinové baví, se skutečně děje, i když to na obrazovce nevidím. V mém konkrétním případě to bylo opravdu důležité pro plnotučný prožitek ze hry. Docela bych rád viděl remake nebo pokračování hry, kdy by byl svět zpracovaný v enginu GTA5 například. Ale na Dreamcastu? Tohle je prostě majstrštyk, zkoumám ten svět a okouzlila mne i jen primitivní fotografie města nalepená na horizontu. Pochopitelně, že i v tomto světě existuje o 1000 pozice - zločinné syndikáty, které nejdou pro ránu daleko a není problém vyhrožovat Los Angeles jaderným útokem. Právě proto ACN potřebuje špičkové agenty s povolením zabíjet. A jedním z nich je i Jack Wade, hlavní hrdina hry Headhunter. Ze začátku jsem se bál, že půjde o další hru, kde autoři nebyli schopni vykreslit charakter a tak dali našemu hrdinovi dárek ve formě ztráty paměti. Záhy se ale paměť obnoví, takže jediná věc, kterou nevíme je, proč jsme měli onu krátkodobou ztrátu. Jako hlavní příběhová motivace ale slouží vražda jednoho z vrcholných šéfů ACN, se kterým se Jack Wade docela dobře znal. Skrz dceru našeho bývalého šéfa startujeme vyšetřování na vlastní pěst, neboť nové vedení se zdá celý případ téměř ignoruje a vyšetřování odkládá. Jack Wade je bývalý agent, který musí obnovit svou licenci, aby dostal povolení k přístupu k citlivým informacím a skrz ně se dostat k vedení syndikátu, právem podezíraného z vraždy šéfa ACN. Příběh hry nezačíná nijak komplikovaně a on také komplikovaný není. Přesto má několik dobrých zvratů, kdy se scénáristi alespoň snažili přiblížit něčemu, čím se proslavil Kojima. Herecké výkony virtuálních herců jsou slušné, ať už v enginu hry anebo v renderovaných scénách (které ale povětšinou používají ty samé modely postav a prostředí), trochu skřípe jistá předvídatelnost dialogů a některá rozuzlení jsou spíše z kategorie deus-ex-machina (a například odhalení šéfa syndikátu z jedné rozmazané fotky je jedním slovem debilní). Oceňuji, že i vykreslování světa je postupné, čili to, co nám je řečeno na začátku, se postupem hry postupně pokřivuje a překrucuje. I když není těžké uhádnout, kdo je ultimátní záporák po pěti minutách hry, vývoj děje je dostatečně zajímavý a motivuje k postupu vpřed. Kdybych nalil čistého vína, tak kvalita celého scénáře je na úrovni lehce nadprůměrného amerického seriálu. Něco jako kdyby Michael Bay dostal do ruky licenci na Magnum P.I. ;). Zmínil jsem to několikrát, ale ještě jednou to shrnu - Headhunter je mixem několika žánrů, kdy si velké kusy bere z Resident Evila, některé věci si půjčuje z Metal Gear Solid, jiné ze Silent Hill a třeba soubojová mechanika jakoby z oka vypadla klasické sérii Syphon Filter. Podstatou sdělení ale je, že nejde o nějakou splácaninu, ale o dobrý mix. Každá část je udělaná dobře a skládá poklonu svým předlohám a jako celek se hra nemá za co stydět - naopak se tím může chlubit. Struktura hry se pak skládá z několika virtuálních testů pro účely získání vyšší licence, pak série misí, to vše je proložené komunikací přes vysílačku s dalšími postavami - pak jízda na motorce, pak adventuření, pak střelba a boss. To celé se opakuje - virtuální mise nás učí novým herním mechanismům, osaháme si nové zbraně a výbavu, natrénujeme triky pro plížení a mise samotné pak prověří vaše schopnosti v praxi. I když jsem se původně bál, že hratelnost propadne syndromu déja vu, mýlil jsem se. Mise jsou postupně složitější, střídají dobře prostředí (je to 1000 snad první a poslední hra v historii, která má zábavné mise v kanalizaci), náplň naší činnosti je dostatečně zábavná právě díky dobře navrženým adventurním pasážím, akce se postupně stupňuje a i jízda na motorce je kolem poloviny hry opravdu náročná. Hráč si vlastně může zvolit obtížnost tím, jak ke hře přistupuje. Technicky vzato není možné hrát čistě stealth celou hru, na to není stavěná - ale podle vašich schopností můžete dobrou volbou pořadí likvidace můžete ušetřit spousty munice - anebo můžete trochu riskovat a všechno čistit ušetřený čas investovat do hledání lekárniček. I virtuální mise jsou podobného ražení - splnit základní limity je docela snadné, ale můžete se pokusit udělat rekord, pro což potřebujete opravdu hodně píle a trpělivosti. Hra je jako celek v podstatě lehká hra, ale když chcete, můžete si ji udělat těžší a dosáhnout lepšího herního zážitku. To se mi skutečně líbí. Z hlediska ovládání není hře mnoho co vytknout. Analogová tlačítka L a R jsou dobře využita při jízdě na motorce, stejně tak joystick je super-citlivý a dobře reaguje. Jelikož je hra zasazena obvykle do dvourozměrné mapy, není potřeba se nijak dívat nahoru-dolů, případně nastoupí automatické zaměřování (držení tlačítka R) a pak pomocí tlačítka X měníme cíle (a držením X se můžeme rozhlížet doprava - doleva). Při zakleknutí (L) se nám zvyšuje přesnost střelby - zbraní sice ve hře není moc (asi deset), a tak místo sniperky slouží prostě pistole v pokleku. Velice rychle vám to přejde do krve a v kombinaci s radarem v rohu obrazovky se brzy stanete nepřekonatelní. Z hlediska technologického zpracování, Dreamcast podává spíše nadprůměrné výsledky. I když je jeho výkon mnohem vyšší, než má první Playstation, mnoho scén nevypadá někak podstatně lépe, než mnohokrát zmíněný Metal Gear Solid. Modely postav jsou dobré, v interiérech autoři dbali na detaily, ale celkově si hra musí přespříliš často pomáhat fotografií v pozadí, neboť vykreslování vzdálenějších objektů Dreamcast prostě nedává. Animace postav jsou povětšinou v pohodě, fyzika je téměř neexistující (a vlastně nepotřebná) - a právě proto mne překvapilo realisticky se tříštící sklo z oken. Graficky se hra blíží Code Veronica na téže platformě, avšak v Headhunterovi máme přímou kontrolu nad kamerou. Dobrou zprávou je, že staticky předdefinované kamery fungují tak jak mají - umocňují atmosféru a přivádí pozornost hráče na správná místa. Polovinu hry ale hrajeme s kamerou volnou za našimi zády, přičemž zaměřování pistolí srovná kameru dopředu - zkrátka chybí druhý analog a tím pádem jsem se chvílemi docela slušně zamotal. Hra tedy vypadá po většinu času docela dobře a jede super plynule, ale chvílemi je neexistence detailu až skoro zarážející (např. úroveň v docích je v podstatě holá a má snad dohromady tři textury a dva objekty...). Animačky mezi misemi popravdě celkový dojem moc nevylepšují - většinou jsou celkem přijatelné, ale kompresní algoritmus nezamýšleně kazi dojem z obrazu. Dabing, zvuky zbraní a celkové zvučící schéma je řekl bych v naprostém pořádku, zarážející je ale hudba. Ta je sice sama o sobě pompézní a bombastická, ale chvílemi až moc pompézní a bombastická. Neměl jsem moc chuť si po dohrání shánět soundtrack, jelikož dění na obrazovce nekorelovalo svou atmosférou s hudebním doprovodem, což mi ji 1000 nak slušné orchestrální kreace v mysli poněkud zatemnilo. Headhunter měl za úkol přinést na Dreamcast populární žánr akční adventury s důrazem na vyprávění děje. I když je hra lineární v mnoha ohledech nedosahuje Kojimova standardu, autoři měli zdravou dávku sebevědomí a vykreslili nám nevšední svět pomocí žánrového mixu, v jeden dobře hratelný celek. Dobová hodnocení obvykle přesahují známku 8/10, což je myslím velká chvála. Hra ale zapadla jak díky fatálně špatnému načasování, tak kvůli tomu, že z nějakého důvodu byla vydána pouze v Evropě a nikde jinde. Tohle mi hlava nebere, ale zase je to jeden z mála případů, kdy jsme na tom lépe, než američané a japonci, takže palec nahoru ;). Titul trpí tím, že při jeho popisu se nevyhnete přirovnání k několika jiným, slavnějším a lepším hrám - ale během hraní samotného to nevnímáte. Ono totiž prakticky libovolná hra pohoří, když proti ní postavíte Metal Gear Solid. Headhunter je prostě skvělá hra sama o sobě, která jenom není unikátní. Čili pokud prohlásím, že autoři odvedli skvělou práci a že Headhunter sahá Resident Evilovi, Metal Gear Solid a Syphon Filter maximálně tak po pás, je to obrovský kompliment a jasné doporučení i pro vás! P.S.: Málo lidí si uvědomuje, že Dreamcast byl de facto předskokan prvního XBOXu a že mnoho pecek od Segy mělo své následníky právě tam. Headhunter je přesně ten případ, kdy druhý díl s podtitulem Redemption vyšel na první Microsoftí herní mašinu (a paralelně i na Playstation 2). Takže až mi skončí momentální Dreamcastem retro-období, přesunu se plynule na tento historicky podceňovaný stroj. Máte se věru nač těšit, lidové vrstvy! Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


Nikdy jsem nebyl fanda série Splinter Cell, ale zároveň jsem jí nikdy nijak neopovrhoval. Přiznávám, že postava Sama Fishera mi není nijak zvlášť sympatická a plížení ve tmě s třemi žárovkami na hlavě není druh zábavy, u kterého bych vytuhnul na nějak dlouho. Ale fakta hovoří jasně - Pandora Tommorow na PS2, Chaos Theory na DS a Double Agent na Wii (coop lokální multiplayer!) mi rukama prošly, byť zářez v paměti nezanechaly nijak velký. Mnohem bližší mi přece jenom je Metal Gear Solid, kde samotná stealth akce je zjednodušená, ale důraz na detaily, charaktery a příběh podstatnější. Možná právě proto mám svým způsobem výhodu proti ortodoxním fandům série, že změny proti tradicím nevnímám tak tragicky. Upřímně řečeno - Splinter Cell Conviction má podezřele málo společných prvků s předchozími díly. Jmenovat se hra jinak, změnit jména postav a příběh, uživila by se hra i sama o sobě. Jak někdo trefně poznamenal, Conviction je dobrou vizí, jak dobře zpracovat Kane and Lynch 2. Na první pohled hra vypadá jako Splinter Cell, ale doslova po pár minutách je jasné, že změn a odklonů od série je mnoho - pro někoho příliš mnoho. Hra je mnohonásobně více akční, než se na stealth styl hraní sluší a patří. Abych se ale přiznal, je mi to celkem fuk. Beru to tak, jak mi to autoři naservírovali. Ano, útoky ze stínů tvoří pořád hlavní základ hry a to přesto, že je skoro vždy jednodušší někomu ustřelit hlavu tlumenou pistolí. Trik je ale v tom, že tichá ruční likvidace nám umožňuje spouštět velice efektní i efektivní vícenásobné exekuce, čili popravy. Většina situací má přibližně tento scénář - potkáme čtyři chlápky ozbrojené po zuby. Odstřelíme hlavní zdroje světla v místnosti, čímž je trochu rozptýlíme. Počkáme si na jednoho za rožkem a odkrouhneme ho pěstmi. Zbývající tři chlápky si označíme, vyčkáme na vhodnou situaci a pozici a jediným tlačítkem Sam Fisher rozjede střelecký balet, na jehož konci jsou tři mrtvoly. Nemůžu v žádném případě říct, že je to nuda. Co mne mrzí ale více, je vyhození mnoha drobností, které ze hry dělají "hru" a nikoliv film. Základní pistole mají neomezenou munici, hraček dostal Sam méně, než obvykle (obligátní zrcátko pro koukání pod dveřmi už situaci nezachrání), nejde odtahovat mrtvoly a vůbec se Sam hodně podobá Eziovi z Assassin's Creed, jelikož jeho pohybové možnosti připomínají makaka na steroidech se spánkovou poruchou. Dobře se na to kouká, to ano. Ale mám z toho takovej divnej pocit, jakoby se autoři báli, že si dovolím opustit jimi servírovanou roli a tak dělají všechno proto, abych dostal přesně to co chtěli a nic víc nebo míň. I když já bych chtěl dělat něco jiného, mám smůlu. Oproti jiným hrám, které bych v tomto okamžiku rozcupoval na prvočinitele, je ale Conviction velice inteligentně navrženou hrou. Autoři si byli naprosto vědomi toho, že krok vstřícnosti směrem ke casual hráčům by při zachování standardních herních pricnipů znamenalo téměř katastrofu. A tak jsme se dočkali chytře vymyšleného leveldesignu a herních mechanismů, které dávají jasně najevo, že chybějící prvky nejsou ztrátou, ale výměnou za prvky nové a nebojím se říct originální. Nejvíce mne dostává umělá inteligence postav. Jistě, její hodnota je sotva měřitelná, jak tomu u her chodí, ale všeobecné chování nepřátel na mapě je to nejlepší, co jsem kdy v podobném typu hry viděl. Konečně jsme se dočkali opuštění pohybových schémat. Nepřátelé už nechodí dokola po předurčených trajektori 1000 ích, které sem tam opustí, spatří-li mrtvolu. Jde o přirozeně se chovající jedince, kteří se nás snaží s nefalšovanou upřímnosti najít a sejmout. Jakmile je jedinkrát vyplašíme, již se nedočkáme návratu do "klidového stavu" - postavy začnou chodit a odhadovat, odkud jsme to stříleli a kde bychom se mohli schovávat. Když nás uvidí v díře, hodí nejprve granát a pak se jdou podívat, jejich komentáře odpovídají situaci. Takže ano - na jednu stranu je opravdu blbé, že Sam Fisher přestal být elegantní zabiják a přetransformoval se do poměrně brutálního vraha, který se nestará o mrtvoly za sebou. Na druhou stranu vytváří chování nepřátel dynamický model prostředí, kde musíme rychle měnit taktiku a plány. A to jsem ve hrách v této míře ještě neviděl - za to patří hře velké plus. Podobně tak se lze dívat na ovládací schéma, které mi velice sedlo. Klasické "lepení se na stěny" je zde ztvárněno jednoduše, ale velice funkčně. Skoro každý objekt má nadefinováno, jak se k němu lze "přilepit". Jsme-li poblíž v jednom krytu, stačí se podívat okolo sebe a grafický symbol nám naznačí, kam se můžeme stisknutím jedné klávesy přesunout. To je celkem normální - ale v Conviction se mi líbí, že se mohu během přesunu mohu volně rozhlížet kamerou a udržovat si tak přehled o okolí. V jednoduchosti je prostě krása, což je zásluha i grafické stylizace a GUI. Totiž grafika hry je neuvěřitelně sugestivní. Přestože modely vedlejších postav jsou na můj vkus dost odfláknuté a přestože práce s prostorem nevybočuje ze současného standardu, je to všudypřítomný design našeptávacích ikonek, které nás provázejí a dávají pocit kontroly nad mapou. Přijdeme ke dveřím - přímý pohled orámuje kliku s nápisem "open", pohled na práh orámuje dolní část dveří s nápisem "peek under". Podobně se nám vždy napíše, můžeme-li vyskočit z okna nebo přelézt plot. Všudypřítomné instrukce se pak promítají přímo na budovy či zdi v interiérech. Vypadá do děsně dobře. Conviction je hodně líbivá a podbízivá hra, na kterou se skoro nelze zlobit. Je ale trochu divná, jakoby simplifikovaná. Jak si musel probíhat dialog vývojařů? Lead Designer: Rozhodně musíme udělat další Splinter Cell, to vydělá dost peněz. Lead Programmer: Super nápad, právě jsme dostali licenci na LEAD / Unreal engine, takže to vyrobíme skoro zadarmo. Project Manager: Super, to vydělá ještě víc. Lead Designer: Osekáme všechny známé featury, které fandové Splinter Cella milujou. Žádný permanentní infrabrejle, žádný tahání mrtvol, žádný plížení přes půl hry. Lead Programmer: Super, další úspory. Project Manager: No ale na co je jako ty platící utaháme? Lead Designer: No mám tady demo Kane and Lynch, se kterým mne z Eidosu tenkrát vyhodili. Project Manager: Super, další úspory! Lead Programmer: Jo ale nechtějte po mně, abych řešil zvuk chůze hlavního hrdiny, to je vopruz, nepřátelé budou slyšet jen střelbu, jinak budou hluší. Project Manager: Super, další úspory! Lead Designer: Mám tady kontakt na jednoho šikovnýho grafika, udělá nám pěkné GUI... a pak tým motion capturing animátorů... Project Manager: Fajn, ušetřené prachy vrazíme do tohodletoho moušn raptoringu. Lead Programmer: Myslím, že dneska není moderní, aby lidi zaměřovali všechno ručně, tady mám rutinu na automatické zabíjení. Lead Designer: To by šlo, doděláme haldy unikátních animacím na kterých oko hráče spočine s radostí. Project Manager: Jasně, ušetřili jsme dost, tak to tam nasypte. Lead Programmer: Můžu si koupit příručku "LEAD / Unreal Engine pro pokročilé"? Mohl bych pak udělat moc pěkný rutiny na chování nepřátel, aby nechodili jak trubky dokola po jedné trase. Project Manager: Dobrý nápad, prachy na to máme. ... Opravdu to neberte pejorativně, ale Conviction na mne působí jako oholený Splinter Cell na dřeň, kam se pak nalily nové nápady a vtípky, které hru neuvěřitelně oživují a činí z ní celkem originální a hlavně zábavnou záležitost. Pro fandy může být hra v jistém smyslu zklamání, ale na druhou stranu se alespoň dozví příběhovou linii, která není bůhvíjak zázračná, ale je řemeslně skvěle podávaná. Shrnuto - Conviction se přetransformoval ze stealth akce na akční interaktivní film v tom dobrém smyslu slova. Jak jsem psal výše - autoři předkládají nějakou vizi a málokdy si nechají hráčem kecat do svých postupů. Jako hráč jsem se cítil trochu dušen ve své kreativitě. To je asi tak to jediné, co bych na designu celého tohoto projektu opravdu vytknul. Příklad za všechny - přijdu do městečka s mnoha baráčky a dostanu úkol "Prozkoumej baráky a najdi kamaráda". OK, to je standardní náplň. Ale aby snad hráč netrávil deset minut zkoumáním několika domů, šipka v prostoru nás neomylně navede k cíli rovnou. Podobných situací jsem ve hře zažil mnoho. "Nemysli a udělej to, co ti říkáme, že máš udělat". Inklinace k interaktivnímu filmu je zde jasná, hlavní hráčova kreativita je tedy omezena na plížení a střílení, což je to hlavní, ale ta omáčka okolo z herního hlediska není příliš uspokojivá. Nevadí mi apriori lineární hry, ale vadí mi, když mi natvrdo diktují co smím a co nesmím, že se ani nesnaží emulovat pocit svobody. Na druhou stranu - veškeré nápovědy lze vypnout a tím částečně do hry vložit minimum nutné invence. Ale dostatečné mi to nepřišlo ani pak. Splinter Cell Conviction je opravdu pěkná akční hra s několika dobře aplikovanými moderními principy a inovativní inteligencí nepřátel. Má pěknou atmosféru, level design, grafiku i zvuk (včetně dabingu) a řadu dobrých drobných nápadů. Navíc běží skvěle na skoro maximální detaily na mé 8800 GT, což je také dobrá zpráva. Její obtížnost, délka a přístup k hráči ji trochu srážejí. Avšak jestli hovoří něco pro koupi, je to kooperační multiplayer. Ten si nechávám na Playstation 3 (jestli někdy vyjde). PC verzi - respektive singleplayer části, bych dal sedm, možná "lepších šest" z deseti. Potenciál multiplayeru ale jistě přidá jeden bod navrch, takže v podstatě doporučuji alespoň vyzkoušet u kamaráda 1000 . Mně se ta hra opravdu líbí, jenom si ji umím představit o dost lepší. Nelituji těch pár hodin, jelikož jsem za ně nemusel platit, ale s nějakou sníženou cenu by se mi hra do sbírky dostala jistě. Onen multiplayer rozhodne v případě konzolové verze. A fandové mají stejně jasno už dávno.


W126 - Imobilizér a čerpadlo - W126 - Fórum - Mercedes Benz klub W126 - Imobilizér a čerpadlo Fórum W126 W126 - Imobilizér a čerpadlo 2016-04-01 10:49:17 Dobrý den. Imobilizér nenačte klíč nesepne čerpadlo.Nemá někdo zkušenosti s imobilizérem u w126 500se. Má to ten samostatnej plastovej kulatej klíč co se strká do středového panelu jak je ovládání topení, po zimní opravách a dlouhém odpojení baterie nesepne čerpadlo vzadu u nádrže. Dioda imo někdy svítí někdy bliká, po vložení klíče do imo. A vložení klíče do spínačky nechtěl ani točit motor, po nějaké době zkoušení se jednou povedlo že se chytlo i čerpadlo. Pak zase nic. Neví někdo postup načtení to klíče imobilizéru? Zkoušel sem různě auto zamykat a odemykat. Pojistky sou ok. Všem díky za jakoukoliv radu! 2016-04-01 11:46:17 timitomi: Zkus najít toto relé imobilizéru (kde je u W126 netuším) a zkontrolovat jeho funkčnost, když to někdy jde a někdy ne. http://www.ebay.ie/itm/RE...6-025-180BH-/191210505375 Je to relé blokování startu: http://www.prodejdilu.cz/...pracovni-proud-0140540027 Je to obdobné jako tady u W124 http://www.benzworld.org/...able-alarm-1993-w124.html kwairiwer 2017-08-12 20:10:46 chci se zeptat, zda někdo z Vás by mi mohl poradit. Mám W126 300SE, 132KW a řeším dva problémy: 1.problém: palivo mi nejde do vstřikovacího čerpadla a na základě toho nenastartuji auto. Testoval jsem nezávisle palivové čerpadlo v zadní části vozu. Zapojil jsem jej nezávisle na okruh 12V a palivové čerpadlo bzučelo, ale nenatlačilo palivo až ke vstřikovacímu čerpadlu. Očekával jsem, že mi přes odvzdušňovací šroub na vstřikovacím čerpadlu u motoru vytryskne palivo a nic. Toto bylo zapojení na 12V mimo auto. Pouze test palivového čerpadla. Když jsem sprejem stříknul na zkoušku do sání odrezovač brzd (aerosol) ,tak motor naskočil. Ale to bych musel střikat furt, aby jel. Pach chcipnul :). To mi poradil borec co dělá motory a funguje to :). Pouze jako zkoušku. Zda má k tomuto tématu nějakou radu, budu rád. Už chci vyjet a jsem z toho marný. Možná palivové čerpadlo jen bzučí, ale to je vše, nevím. Možná bude chyba někde v potrubí paliva od zadní části, k motoru, nevím. Přemýšlím, kde může být problém. 2, Imobilizér Mám imobilizér, který mi jednou sepne a jednou ne. Přiložím imobilizér k blikající části a nic. Koupil jsem novou silnější baterii, tak to šlo. Postupně baterie klesá, poněvadž auto nejezdí a při zkoušce někdy sepne a někdy ne. Po sepnutí se pokouším nastartovat motor, ať dostaně palivové čerpadlo impuls a nic. No a jsem v bodě 1, viz nahoře. Prosím všechny borce co mají tyto problémy již za sebou, zda by mi mohli pomoci. Budu vděčen. Možná palivové čerpadlo jen bzučí, ale to je vše, nevím. Možná bude chyba někde v potrubí paliva od zadní části, k motoru, nevím. P 2017-08-12 20:50:33 kwairiwer: na vstřikování doporučuji pouze lidi, co tomu rozumí, imobilizér bych osobně nechal deinstalovat. V základní výbavě ani v příplatku to nikdy nebylo a jsou to darmopokusy z devadesátých let. Taky jsem to nechal vyházet. Jinak co se Jetroniku týče,jsou v CR dva borci, co to s tim umí, pak pouze MB Vohenstrauss. 2017-08-12 22:28:30 iron: Díky za info. Imobilizer půjde pryč. Jen musím zjistit, kde je instalován, zda pod palubkou, či někde u čipu, který mi bliká u řádicí páky. Uvidíme, otázka zda to tím i bude, ale asi tomu to odpovídá. 2017-08-12 23:04:45 kwairiwer: u páky jsem to měl taky, teď už zaslepeno a je tam rádio i s mluvitkem. V Číně tenhle nesmysl být nemá. 2017-08-13 09:08:39 Dotaz připojen k existujícímu vláknu se stejným problémem. Bohužel uživatel "timitomi" už nenapsal jak to vyřešil. Souhlasím s Ironem, řešení je ve vyřazení funkce imobilizéru. skyair: Díky, to už jsem na ebay našel. Jen to pitvání auta bude hrozné. Díky za info, iron: Půjde pryč. Nemá tam co dělat. Díky E 2017-08-13 09:45:40 Já měnil pod vstřikovačem tu spodní černou gumu: http://www.ebay.com/itm/M...:MbEAAOSwCkZZVDPP&vxp=mtr Byla prasklá. Musel jsem samozřejmě demontovat z horní strany jednotlivé vstřikovací trubky, nicméně jsem je nesundával u motoru. Maximálně při tomto úkonu si myslím, že může dojít ke zavzdušnění,ale to je vše. Nevěřím, že by to došlo až tak daleko, že bych musel seřizovat vstřiky na motoru. Nevím. Přemýšlím raději postupně a selsky. Když jsem vše smontoval, vrátil na své místo, vyzkoušel nezávisle palivové čerpadlo (bzučelo), takže OK, a stejně nic. Do servisu jedině na valníku :). 2017-08-13 11:25:41 kwairiwer: Myslím si že v prvé řadě bych z auta vytrhl ten blbej imobilizér a na 89% bude problém vyřešen.Pokud ne takmúže bejt palivové relé třeba špatné a nebo čerpadlo-neznamená že když bzučí tak funguje. 2017-08-13 13:13:52 kwairiwer: já taky nechávám měnit, i s podtakovkama a odvezl to do autorizovanýho servisu v Německu. Ono pokud člověk nemá čas a chuť se v tom hrabat, je to lepší. Kort Jetronic je citlivější než klitoris a sám se toho bojím. 2017-08-13 14:23:43 iron: U mne je průser, že pracuji v Praze a auto je v Opavě. Jsem rád, že když je možné být víkend v OPA, tak na něm něco udělám, a tak se to táhne dlouho


30. 5. 2013 Nazdar bazar warez S nástupem newgen systémů (nextgen is soooo 2005) se poměrně nahlas řeší otázka, jak zabezpečit, aby hru mohl hrát pouze oprávněný majitel dané licence na hru. V zásadě jsou tady boje na dvou hlavních frontách. Jednak se vedou diskuze o hrách z druhé ruky a pak je tady oblíbený strašák nelegálních kopií. Jak se k tomu postavit? 28. 5. 2013 Mario and Donkey Kong: Minis on the Move Nejhorší hráč logických a strategických her zase strká nohu do kramfleku, tedy tam kam nemá. Ani nevím, čím to přesně je, ale do logických her se pouštím s vervou a radostí, abych pak vytuhnul hned v první, maximálně druhé úrovni a brečel po internetech, jak je hra nespravedlivá a těžká. Čestnou výjimkou budiž dvojice her Pullblox a Fallblox (ne snad, že bych je měl dohrané do absolutního konce, ale 90% úrovní je splněných). Jinak je ale legendární můj fial v první úrovni české logické hry Boovie (to je taková ta úroveň, ještě než začne tutorial), čili sám se sobě divím, že jsem se pustil do nové hry - Mario and Donkey Kong. Kategorie 3DS 1000 span> Napsal davesade 1 komentář: 27. 5. 2013 OnEscapee Od útlého dětství byla moje vize her soustředěná okolo takových titulů, ve kterých panáčkem zkoumáme prostředí a hádáme, co by se v něm dalo asi tak udělat. Ať už jde o hry jako Last Ninja, Prince of Persina nebo Another World, mají vždy společný prvek určitého tajemství, které jako hráči postupně odhalujeme. Obecně považuji druh her, odehrávající se v oddělených, nescrollujících obrazovkách, za královský. Takových her vznikly mraky a ještě jich mraky vzniknou - o to těžší je se vymezit vůči konkurenci. OnEscapee jde na to jinak - naférovku přiznává, že jde o klon Flashbacku, dokonce bych řekl, že za toto dílo by se nemuseli stydět ani Delphine Software a v mé mysli tak tato hra uzavírá jakousi povinnou trilogii Amiga šlágrů. Od útlého dětství byla moje vize her soustředěná okolo takových titulů, ve kterých panáčkem zkoumáme prostředí a hádáme, co by se v něm dalo asi tak udělat. Ať už jde o hry jako Last Ninja, Prince of Persina nebo Another World, mají vždy společný prvek určitého tajemství, které jako hráči postupně odhalujeme. Obecně považuji druh her, odehrávající se v oddělených, nescrollujících obrazovkách, za královský. Takových her vznikly mraky a ještě jich mraky vzniknou - o to těžší je se vymezit vůči konkurenci. OnEscapee jde na to jinak - naférovku přiznává, že jde o klon Flashbacku, dokonce bych řekl, že za toto dílo by se nemuseli stydět ani Delphine Software a v mé mysli tak tato hra uzavírá jakousi povinnou trilogii Amiga šlágrů. 24. 5. 2013 Virtual Grand Prix Autíčkových her je na Amigu celá řada a strávil bych nejedno pěkné odpoledne, kdybych se je pokusil shrnout. Každopádně otázka simulátorů (tu více, tu méně) je zcela jiná. Drtivá většina závodně-simulačních her staví na vektorové či jinak 3D grafice, což je přesně ten element, který Amize vzal vítr z plachet. Když se ale podíváme na sekci leteckých simulátorů, není na tom Amiga nikterak bledě. Ať už bych jmenoval vynikající Tornado, Overlord, Coala nebo celou generaci vektorových simulátorů od Microprose - F15 Strike Eagle, F19 Stealth Fighter, Gunship 2000, B17 Flying Fortress a navrch samozřejmě F29 Retaliator, TFX, Falcon, F/A-18 Interceptor, MiG-29 Fulcrum, samozřejmě Red Baron nebo poslední letecký simulátor pro Amigu z roku 1996 - JETPilot. Co automobilové simulátory? Máme tady slavnou Formula One Gran Prix of Microprose (zajímavé, že ve světě se hra jmenuje World Circuit), máme tady nějaké Test Drive, ale krom toho se simulací aut na Amize v nějaké větší míře nikdo moc nezabýval. Trochu je to pochopitelné, ale přesto smutné. Proto dovolte, abych vám představil Virtual Grand Prix (čili VGP), hru z roku 1999 pro všechny akcelerované AGA Amigy. Project X Zone - demo Když jsem viděl první trailery na tuto hru, tak jsem doslova zvlhnul. Mám rád Capcom a jejich bojovky - a v tomto případě se zdálo, že se podařilo koncept Marvel vs Capcom dotáhnout ještě dál. Jak postavy z Capcom her (především Street Fighter samozřejmě), tak od Segy (Virtua Fighter) a Namco (Tekken, Xenosaga). Může vzniknout bohatší bojovka? Prostě tohle musí být svatý grál všech zuřivých čtvrtobloučkářů! A ONI Z TOHO UDĚLALI TAHOVÉ RPG! 22. 5. 2013 XBOX ONE Já vím, opakovaný vtip není vtipem, ale nemohl jsem si pomoci. Člověk si tady dělá legraci z Playstation 4, že jen kopíruje architekturu prvního XBOXu, když tu Microsoft přijde s dokonalou pointou, že jejich nová next-gen konzole je o 359 bodů slabší, než XBOX 360, čili půjde o ... první XBOX. Microsoft nám s hrdostí sobě vlastní ukázal, že koncept HTPC má budoucnost, pokud jej budeme ovládat máváním rukou. Kdyby šlo jen o hraní sportovních / fitness / zajímavých her pohybem - ani nemrknu, koneckonců máchání ovladačem ve Wii Sports byla (a je) vel 1000 ká bžunda. Ale přepínat mezi kanály, zvyšovat hlasitost a Alt-TABovat pomocí zatnutých pěstiček? Třeba Microsoft jednoho dne zjistí, že hráči ovládají své konzole pomocí gest už třicet let - pomocí gest na špičkách palců, klouzající po tlačítkách ovladače. No, ale k věci. 20. 5. 2013 Pozvánka na oldschool Amiga párty ve Vraném 2013 Zřetelně si pamatuji, jak jsem se v roce 2007 vrátil od Josky, kde se odehrál historicky snad první slet Amigistů z naší republiky, tedy alespon oné komunity, která se vykrystalizovala pod projektem Amigaportálu od váženého Probera. Ponechám bez komentáře, že mi Joska pořád dluží dva litry slivovice, podstatné je, že mne myšlenka dalšího srazu velice naplňovala. Napadlo mne využít prostoru tehdy ještě našich Papíren a uspořádat podobný slet. Problém ale byl, že Papírny jsou příliš blízko ku Praze, což poněkud vyřadilo účast nepražských... I tak - v listopadu 2007 se odehrála Lotus Amiga Papírna Párty a aniž bych to tehdy plánoval, stala se z tohoto náhodného (mega)večírku takřka tradice. Po Lotusu přišly na řadě hry jako Worms, Body Blows, Banshee a nejsem snad sám, kdo si akce užil. Letos ale jsou již Papírny pasé, takže na otázku: "Čau Dave, bude letos nějaká Amiga párty?" jsem nemohl odpovědět. Nyní již mohu. Starship Damrey Série her Guild01 pokračuje a jako první vlaštovka je zde adventura Starship Damrey. Moje první zkušenost s Guild01 byla vysloveně negativní - viz Liberation Maiden. Avšak Crimson Shroud zase vše napravil a tak jsem s trochou váhání investoval sedm EUR do této hry a to jen na základě stručného popisu. Koupě nelituji, ale zároveň se zdráhám hru komukoli doporučit. Je tady totiž jedno veliké AL 1000 E, které vychází z úrovně vašeho očekávání od hry. Pokud se dokážete na hry dívat střízlivě, tak oceníte tuto velice krátkou hříčku (maximálně 3 hodiny hry). V jakémkoliv jiném případě jde o opadní balast. 18. 5. 2013 Hybris Střílečky s raketkama - to je téma na celý život. A Amiga je zrovinka vhodnou domácí platformou na studium tohoto žánru. Faktem je, že skrz tuny balastu je nuté se prokousat a tak jsem uvítal návrh mého kolegy, že bychom si jako měli zahrát Hybris, jeho nejoblíbenější hru z mládí. A jak jsme řekli, tak jsme udělali. 2. 5. 2013 Hra měsíce - Arkanoid Co říci k Arkanoidu? Tak třeba - původní předloha - hra Breakout - vyšla na automatech již v roce 1976 a byla zamýšlená, jako Pong pro jednoho hráče. Cihličky byly na obrazovce jen v jedné, bílé barvě - ale na monitor samotný se nalepila průhledná a barevná fólie, čímž byl docílen dnes již klasický vzhled. Steve Jobs přijal nabídku Atari, aby navrhl koncept hry s co nejmenším počtem čipů - což pro něj udělal jeho kamarád Steve Wozniak, aniž by vydělal peníze slíbené Atari - ty shrábl Jobs. O deset let později přichází ale klon - Arkanoid - od společnosti Taito, který podstatně rozšířil mechaniku hry. Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


19. 11. 2012 Oldschool & Newschool Amiga party Můj věrný kamarád Drokk je příkladným Amigistou. Jeho filozofie je jednoduchá. Není důvod měnit Amigu 500 za cokoliv jiného, ani upgradovat, prostě nic. Když jsme se u něj sešli, měli jsme plán užít si opravdu klasickou pařbu, "jako v osmdesátejch letech". Na moderní LED TV jsme napojili anténní kabel (samozřejmě přes TV modulátor), pár kabelů pro zvuk, kuličková myš a zaprášený box s disketami. Musím přiznat, že takto poctivou Amiga párty jsem už dlouho, dlouho nezažil. Ono to totiž má dvě strany mince. Na jednu stranu se tady bavíme o originální atmosféře, kterou prostě nejde zaměnit. Na straně druhé je tedy hardware starý 25 let, který díky volbě magnetických kotoučků pro přenos dat prostě nemůže mechanicky vzato vydržet takovou dobu. Abych to shrnul do úvodního prohlášení - mít obraz a zvuk hnaný přes anténní kabel znamená, že se na televizi nedalo prakticky koukat. Obří šumy, neustále přebíhající vlny změti barev, vypadávající druh 1000 ý hudební kanál - tohle před čtvrt stoletím prostě nebylo. Rád bych napsal, že "odhlédnuvše od těchto nedostatků to Amiga zvládla na jedničku", jenže ono od toho zrnění nešlo odhlédnout, vážně nešlo. Magie osmdesátých let je tedy poněkud poskvrněna nedokonalostí zobrazovací technologie let dvoutisícátých, ale už dumám, jak mu doručit starou CRT televizi, aby Amiga netrpěla. Mezitím jsme ale zapojili joysticky, takže jsme mohli lovit hry z boxu a vybírat. Jaká že bude první hra? Pochopitelně Dragon Ninja, což byla Drokkova první hra na Amize, kterou kdy hrál. Dokonce má k této hře prima historku a sice že po přidání dalších 512 kB RAM se ve hře objevila nová grafika - ženské. Jenže zrovna tuto disketu jsme nenašli. To nám to pěkně začíná. Takže jsme začali ládovat jednu hru za druhou, jak se nám zamlouvaly podle názvu. PP Hammer se ukázala být pěkná logická hopsačka se sbíječkou, akorát jsme skrz šum antény dlouho nemohli najít klíčovou dírku pro modrý klíč. Velice mne zaujala hra Escape from Colditz, což je de facto remake Great Escape, ale se čtyřmi vojáky najednou. Docela dlouho jsme zkoumali ovládání, ale nakonec bylo opravdu intuitivní a za spolupráce s klávesnicí se mi podařilo poodemykat docela dost dvěří. Palec nahoru, na tuto hru se ještě mrknu. Velice jsme si užili hru Harley Davidson, která se dá hrát prakticky i ve dvou. Já jsem na joysticku ovládal plyn, Drokk řadil a řídil na myši. Přes jednotvárnou grafiku se hra ukázala být docela zábavnou. Nabírali jsme prostitutky / stopařky, dojeli do města, nakoupili lepší výbavu, zúčastnili se jednoho závodu kolem města a hurá do dalšího města. K mému překvapení to byla docela sranda, taková mutace na Oregon Trail. Drokk dále vytahoval další diskety - Lotus 2 - nefunkční. Barbarian - po prvním souboji se hra sekla - nefunkční (na druhou stranu se mi podařilo useknout mu hlavu a viděli jsme tedy plnou paletu animací včetně skřeta odkopávajícího Drokkovu hlavu). Firepower - úvodní obrazovka v pohodě a pak se to seklo. Pak se Amiga asi začala přehřívat, protože disketovka začala odmítat i ty diskety, které předtím fungovaly - ihned po startu stroje jsme měli meditujícího guru. Takhle by se dalo pokračovat dlouho. Apidya. Pustil jsem tu hru jenom proto, abych mohl pro srovnání pustit MP3 ze Symphonic Shadows. Jaké bylo naše překvapení, když se obě skladby vzájemně vůbec nepodobaly! Aha, ono blbej kontakt na levém kanálu opravdu udělá svoje. Tím pádem jsem si nebyl jistý, jestli to co se line z reproduktorů je vlastně opravdu všechna hudba. Byly tam ale také ty krásné momenty, kdy jsme vítězoslavně nabootovali hru Rambo 3, z čehož se vyklubala pomalá a nudná chodička s dost divným herním mechanismem. Sice je pravda, že hra obsahující realistickou fotografii místo úvodní 1000 obrazovky je automaticky dobrá, ale stejně - tohle hrát prostě nešlo. Při zkoušení jednotlivých her jsem došel k několika zajímavým poznatkům. Hraní her na Amize je pro mne jakýsi obřad, kdy je vlastně téměř zakázáno zkoušet jiné, než prověřené hry. Takže je to dokola Turrican, Chaos Engine, Project-X, Worms a tak dále, a tak podobně. Jenže teď u Drokka jsem prakticky nenašel ani jednu hru, kterou jsem měl v žebříčku vyvolených. Takže jsem se dostal do té perfetní nálady devadesátých let, kdy jsem u kamaráda a ukazuje mi hry, které neznám. Je celkem jedno, co je to za hry - ale jsou pro mne nové. Většinu názvů jsem ani neslyšel, případně jsem měl jen mlhavé tušení. Takže očekávání od her bylo vlastně vysoké. Úvodní obrazovka, učení se ovládání a pak? Cokoliv se na obrazovce odehraje je vlastně překvapení. A já to hltal a hltal a hltal. Tohle je super, tohle mi na velkých Amiga parties chybí! (Ne snad, že by se Předseda s Náměstkem nesnažili!) Další zajímavost je naprosto fatální nejednotnost UI. Prakticky každá hra preferuje jistý ovládací styl, který je nekompatibilní s tím, co známe z jiných her. Joysticky je jasný, ale většina her si pomáhá nějak klávesnicí. Tu mezerník přepíná zbraně, tu funkční klávesy používají předměty z inventáře a tak podobně. Jenže není k tomu žádný manuál, žádné zavedené standardy. Nejde ale jenom o hry samotné - jde už jenom o menu s výběrem herních možností - člověk si říká, že přece na pohybu joystickem není co zkazit. Omyl! Tu se při vstupu do menu musí držet joystick směrem a za držení stisknout tlačítko. V této hře se zase menu ovládá myší - ale ne kurzorem, ale opravdu pohybem myši. Tuhle se zase používají klávesy LAmiga a Shift (?!) a tak podobně. No děs. Každopádně asi nejzajímavější je můj vztah k disketám. I když jde o 100% warezové verze, mnohdy s prima cracktros, diskety samotné za to čtvrtstoletí dostaly jakousi sekundární hodnotu. Jsem zvyklý nahrávat hry na CF kartu a rozbalit si je na harddisk ve své Amize. Nutnost fyzicky se natahovat k mechanice a čekat na prima vrzání nahrávání - člověk prostě uvnitř ví, že hraje "originál", i když je disketa pirátská. "Originálka warez disketa, dvacet let stará" - takový to byl pocit. Ujeté, uznávám, ale dostalo mne do kolen. Drokk si pak vzpomněl na "pěknou akční jakoby adventuru" s názvem Ranx. Tu jsme nabootovali a chvíli jsem bojoval s ovládáním - ale podařilo se. Fakt, že byla hra francouzsky, můžeme pominout, protože stejně nebylo jasné, co se má ve hře dělat. Přišel jsem na to, jak vyvolat menu s ikonkami a jak tím pádem prokecat lidi v okolí. Ale bizarní grafika a animace mne dost odradily, nemluvě o tom, že jsem se pokusil útočit na všechno co se hýbe - a úspěchem - abych pak potkal chlápka s motorovkou a byl rychlej konec. To je další zajímavost - dobrou polovinu her má Drokk v dobré blahé paměti, ale paradoxně se často třeba nedostal z první obrazovky! U zmíněného Ranxe ho překvapil i faktor francouzského jazyka. Vybavuje se mi přitom prastarý zákys v Lure of Temptress - na téže Amize, ale o pár let dříve - kdy Drokk jako proslulý adventurář prostě nemohl vymyslet, jak utéct z vězení. Sednul jsem si k tomu a po pěti minutách zkoušení všeho na všechno jsem došel k tomu, že je potřeba poprosit spoluvězně, aby prorazil zeď. Jó, to byly časy! A teď jsme si je dali znova. Hra Paris-Dakar 90 taky nefungovala, jenom úvodní menu. Pak si začal vybavovat nějakou hru s agentem, co běhal mezi patry a střílel vojáky, ale nevybavil si název. Takže jsme zkoušeli další a další diskety, více méně s neúspěchem. Typický nešvar - dv d26 oudisketová hra. První loaduje věčnost, druhá loaduje dvě věčnosti... pak se člověk objeví ve hře, chcípne během tří vteřin a rozsvítí se nápis "Insert Disk 1" a proces se opakuje. Nemluvě o tom, že během loadingu došlo k nějaké chybě čtení, takže vyskočila error hláška - plně systémová - což ale způsobilo odsunutí hry do pozadí na jinou obrazovku. Než jsme si toho všimli, byli jsme mrtví. I tak se dá popsat hra Arachnophobia. Takže jsme loadovali znova, pomocí LAmiga-M jsme se dostali do hry, chcípli a... a neměli jsme na to nervy. Až mi pak padlo oko na Carrier Command. Tu hru jsem nehrál deset let, ne-li více. Avšak po nedávném fiasku s remakem s týmže názvem jsem si řekl, že bych to mohl Drokkovi jenom rychle ukázat. A Carrier Command opravdu i po letech ovládl obrazovku. Musím uznat, že jsem nečekal takto plynulý provoz na holé Amize 500 - 3D grafika je velice rychlá, i když je objektů celkem málo - nic to nemění na tom, že hra je hratelná bez jakéhokoliv problému. Jak jsem výše naznačil nejednost ovládacích schémat, Carrier Command proti tomu nešvaru bojuje prostě tím, že je hra plně ovládaná myší a tím pádem jde jenom o to odhalit, co která ikonka přesně dělá. A to je právě hezky ztvárněné, že těch ikonek je hodně, mají mnohdy jen malý efekt, avšak mně jako hráči dávají pocit, že skutečně ovládám komplikovaný stroj! Takže jsem vysadil z hangáru několik tanků (Walrus) a vypustil do vzduchu tři letadla (Mantis), navěsil na ně zbraně, rozdal příkazy jednotkám, aby začaly obsazovat nejbližší ostrov, chopil se kniplu čtvrtého letadla a... a... a ono to funguje a všechno plynule jede! Valil jsem bulvy, jak moc dobře je tato hra zvládnutá a že i po těch letech s prstem v nose strčí moderní remake do kapsy. Paráda! Noc se ale nachýlila do své druhé poloviny a pro celkovou únavu jsem se odporoučel. To jsem ale netušil, že v neděli uděláme podobný večírek u mne doma, tentokrát na mé našlapané Amize. I když je srovnání obou systémů opravdu nesmyslné, jednu věc musím předeslat. Hraní těch samých her mém stroji není zdaleka tak bezproblémové, jak by se mohlo zdát. Ano, mám k dispozici většinu WHDLoad verzí, čili mohu hrát z harddisku skoro všechno. Ano, mám Amigu vyvedenou na VGA kabel, takže čistota obrazu je skoro dokonalá. Ano, mám k dispozici pořádnou optickou myš a další výbavu. Jenže člověk narazí na jiné bolístky. Tak hned zobrazování. Moje stará LCD televize sice podporuje jakýs takýs PC režim, ale trvalo mi skoro hodinu (to naštěstí dříve, než Drokk přišel), než jsem na scandoubleru n 1000 astavil všechny správné hodnoty vertikální a horizontální frekvence / synchronizace. Nakonec jsem z Amigy vymačkal 98% obrazu, ale bohužel - dobrých 20 pixelů spodní části obrazu mi prostě chybí. To není sice kritický problém, ale u několika her jsem tento nedostatek pocítil. Zde je nutno podotknout, že na PC monitoru mi scandoubler tyto problémy nedělá, je to vysloveně televizí, která má problém zobrazit i NTSC obraz (viz můj experiment Playstationy). Když pomineme chybějící kousek obrazu, narazíme takřka okamžitě na softwarovou kompatibilitu. Díky procesoru 060 se přibližně třetina (!) spuštěných her chovala divně a nekorektně. Tuhle hra padla po pár minutách provozu s nějakou Exception hláškou, tu nešla spustit kvůli chybějící knihovně, ondy se zase hra natvrdo přepla do NTSC a musel jsem akorát restartovat stroj, což bylo teda televizí jako takovou (poznámka stranou - Amigu jsem pro jistotu připojil i na cinche, takže "nouzově" jsem byl připravený hry provozovat i v klasickém PALu). Když ale Drokk viděl, co si představuju pod pojmem "čistý obraz", zaplakal a odmítal hrát jinak, takže nakonec jsme určili pravidlo, že selže-li scandoubler na této TV, budeme hru považovat za nefunkční. To finální číslo bylo nakonec docela děsivé. Hned z kraje jsme si sedli k Hall of Light a identifikovali jsme hru s agentem, jak o ní Drokk básnil. Kupodivu jsme měli úspěch. Šlo o hru Persian Gulf Inferno. K mému překvapení je hra opravdu zábavná. Jednoduché ovládací schéma umožňuje s postavičkou běhat, metat kotouly, střílet ve dvou pozicích, zkoumat temná zákoutí. Naši nepřátelé jsou ale hlavní problém - hru se nebojím označit za survival, neboť munice je celkem málo a nepřátel opravdu hodně. Pointa hry je tedy v hledání ideální cesty mezi mnoha patry, schodišti, výtahy a žebříky. Sice jsem nepochopil, co je účel hry - jenom v rohu jsme viděli něco se zajišťováním bomb. Grafika je velice jednoduchá, ale zase je krásně přehledná a animace jsou na úrovni Prince of Persia, takže dobré. Vzdáleně bych se nebál hovořit o klonu Metroida, což je prostě plus. Takovou hru bych uvítal na 3DS (za jedno euro). Když se Drokk dostatečně vyřádil, zkusili jsme Dragon Ninju. Legendární hra opět odolala - WHDLoad balík se sice spustil, ale v zápětí spadnul s chybovou hláškou a bylo po legraci. Ach jo. Toto potkalo bohužel více her. Na vině je zřejmě OS 3.9 a také procesor 060, možná i ROM 3.1. Spouštět hru bez turbokarty se mi nepodařilo, paměti bylo velice málo. Možná z command lajny? Nevím, neměl jsem chuť se v tom vrtat a tak jsme se pustili do jiných her. Pokusil jsem se Drokka nalákat na jednu z nejlepších her pro Amigu - Chaos Engine 2. Vysvětlil jsem mu, o co vlastně jakože jde. Drokk to nejen že velice rychle pochopil, ale začal mi velice solidně zatápět. Pravda - většinu úrovní jsem vyhrál - ale bylo to téměř vždy velice těsně. Hra ale ukáza 1000 la svoje přednosti. Bitky v chodbách o poslední část klíče, luštění mapy bludiště při mačkání pák, ničení nepřátel, otvírání a zapasťování truhel, teleportace kamaráda / nepřítele telefonem - toto vše umí Chaos Engine 2 podat tak, že jsme na sebe vysloveně řvali. Díky, pánové z Bitmap Brothers, takovéto hry si nechám líbit třikrát do týdne! Další z testovaných her byl Firepower. Úvodní obrazovka i výběr tanků, plus vygenerování úrovně - to vše proběhlo korektně. Bohužel, po pár minutách hry jsme se ocitili zpátky ve Workbench, čili další fial. Zřejmě to bylo na Amigu moc výbuchů. A monotónní zvuk motoru tanků taky nepůsobil dobře na naše sluchové ústrojí. Sáhl jsem tedy na další klasiku - Virocop. Nastavil jsem týmovou hru a celkem rychle jsme se synchronizovali. Drokk střílel jako o život, já uhýbal všemu no a nějaké ty životy jsme i nabrali. Vůbec je tato hra nedoceněná - graficky vypadá skvěle (jako jedna z mála AGA her), animací je plná chipram, zvuk je naprosto v pořádku a dvouhra z toho dělá labužnickou záležitost. Někde ve třetím levelu jsme ale chcípli - no alespoň jsme si vychutnali taneček roztleskávaček. Nedalo mi to a ještě jednu hru jsem Drokkovi vnutil - klasika jménem Doman. Polský klon Golden Axe kříženého s Barbarianem opět slavil úspěch. Parádní naivní grafický styl a úchylná doprovodná hudba - člověk si nemůže více přát. Kombinace kuše plus oboustranná sekera slavila po chvíli seznamování se s ovládáním úspěch. Nedostali jsme se teda ani do bažin, ale v tom výsledku jsme usekali tolik hlav, že by se skřet z Barbariana zapotil. Zábava jak má být, do hry jsme vložili vše! Nechtěl jsem ale Drokka nechat odejít bez tolikrát omílaného Dragon Ninjy. Takže nezbylo, než vytáhnout Minimig. Rychle jsem ho zapojil, nahrál ADF soubor na SD kartu a hurá - bootujeme. Úvodní obrazovka, výběr počtu hráčů - vše korektně... až do okamžiku, kdy v první úrovni přestal reagovat joystick na pohyb doprava - doleva. Ó má chrochtobůznosti! Člověk investuje doslova tisíce korun, aby nakonec pohořel tak jako tak. Ale já to rozchodím, tak přísahám! Na začátek bude lepší zpomalit Minimig na originální rychlost, hodit tam starší Kickstart a tak. Jaké je tedy resumé? Bavil jsem se královsky a to hlavně kvůli nevšednímu výběru her a také kvůli nevšednímu nasazení. To je řekl bych základní kámen. Vedle toho se ukázalo, že klasická Amiga se vším všudy už dneska "prostě nefunguje", není možné odhalit, co je bug a co featura, protože diskety jsou skoro tak staré, jako my sami. Zároveň ale neexistuje uspokojivá odpověď, že newschool Amiga dokáže bezchybně posloužit. Komplikovanost hi-end sestavy prostě snižuje stabilitu. Co si tedy počít? Varianta 1 Vrazit do Amigy 500 pár peněz - koupit scandoubler za 100 EUR, k tomu nějaký SD emulátor disketové mechaniky za dalších třicet. To znamená, že zážitek z Amigy bude velice blízký originálu, pouze obrazová kvalita bude "mnohem" lepší. Kdybyste ale viděli ty šumy na LED TV, uvítáte tento ústupek z originálu rádi. Vedle toho měnění virtuálních disket a nahrávací časy prakticky znamenají, že Amiga jede v originále v té velké části. Varianta 2 Koupit Amigu 1200 a narvat do ní jen nezbytn 1000 osti. To jest Blizzard 1230 s trochou FASTky, IDE2CF a PCMCIA2CF na přenos dat a jako náhrada harddisku, ROM 3.1, scandoubler a redukci na USB myš / rozdvojku na joysticky. Podle mne jde z herního hlediska o ultimátní sestavu. Její cena se ale bude pohybovat trochu jinde. Samotná Amiga 1200 přijde zhruba na 1500 Kč podle stavu. Scandoubler je 100 EUR, Blizzard (nebo ekvivalentní turbokarta) vyjde na 100-150 EUR (nebo novější ACA1231 na 190 EUR), serepetičky okolo dohromady na pár desítek EUR. Varianta 3 Minimig je podle mne velkou odpovědí pro většinu retrohráčů. Poskytuje základní pocit z Amigy - procesor 68000 - ale zbytek je emulovaný. Výstup na VGA je standardem, stejně jako podpora běžných PS/2 myší a klávesnic (s redukcí lze i USB samozřejmě), nahrávání ADF souborů na SD kartu je v pohodě. Jeho cena se pohybuje okolo 150 EUR ve složeném stavu, ale může samozřejmě oscilovat. Jádro problému je ale jinde. Je k dispozici hodně verzí firmwaru a pes aby se v tom vyznal. V praxi to znamená, že buď člověk sáhne po ofiko verzi s nižší kompatibilitou / řádkou menších bugů - anebo člověk stráví hodiny s manipulováním ROMek a verzí firmwaru. Je teda fakt, že co jsem Minimiga updatoval naposledy, tak je překvapivě dost kompatibilní, takže to nemusí být nutně problém - ale třeba právě testovaný Dragon Ninja je příklad, že nejde o ultimátní řešení. Taky je diskutabilní, nakolik zůstává Amiga feel, když uvnitř vlastně není vyjma procesoru nic z Amigy (a to i jiná verze procesoru). Varianta 3.1 Minimig + ARM controller. ARM nástavba Minimigu má za úkol zvětšit komfort provozu, přidává podporu harddisku (i když ta údajně jede - ale velice pomalu - i na nerozšířeném Minimigu), přidává paměť a vůbec se dá očekávat, že jde o ideální kombinaci pro harddiskové (WHDLoad) hry, tak pro disketové (ADF image disket). Jenže shánět samotný ARM controller není zrovna med, jeho cena je také ve hvězdách. Co se kompatibility jádra týče, tak nelze očekávat nějaké zásadní zlepšení, jen vyšší rychlost. Takže - těžko říci, jestli je to opravdu řešení. Varianta 4 Amiga 600 se po mnoha letech dočkala uznání - množství turbokaret hovoří samo za sebe. Kdybych tedy hledal snadno rozšiřitelnou náhradu pětistovky se zachováním všech základních požitků, sáhl bych po šestistovce a koupil do ní jenom nějakou turbokartu a CF2IDE + CF2PCMCIA redukce. Možná bych ani neuvažoval o scandoubleru, protože Amiga 600 už umí pracovat s kompozitním výstupem. Je to myslím dobrý kompromis pro WHDLoad i disketové hry, který vyjde levněji a asi i pohodlněji, než pětikule - a to hlavně s ohledem na reálnou rychlost stroje. Mít ještě SD floppy emulátor (viz Varianta 1) a je to naprosto dokonalé. Cena není špatná - samotný počítač vyjde asi na 1000 Kč (podle stavu samozřejmě), nejrůznější redukce jsou otázkou pár EUR. Turbokarta / akcelerátor může stát okolo 100 EUR (avšak čistě z hlediska kompatibility bych sáhnul spíše po nějakém akcelerátoru typu Fúria, protože hlavní procesor je stejný - vedle toho ACA630/620 už mění instrukční sadu), případný scandoubler jako prima bonus (a taky dalších 100 EUR navrch). Varianta 5 Z hlediska kompatibility a pohodlnosti je nutno říci, že WinUAE nemá konkurenci. A navíc je zadarmo. Zároveň je ale faktem, že se opravdu vytrácí naprosto vše, co dělá Amigu Amigou a zapnutý zvuk disketovky ničemu moc nepomůže. Pohodlnost hraní je na maximu, ale chuť něco hrát je na opačné straně spektra, pokud máte k dispozici originální hardware. Tak ale - co chcete, když to celé přijde v podstatě na nula korun. Závěr? Hraní na originální Amize je prostě super. Součástí kouzla starých her je jejich nevypočitatelnost, co se kompatibili 1000 ty a funkčnosti týče - to zkrátka patří k době na přelomu osmedesátých a devadesátých let. Jak holá Amiga 500 tak vytuněná Amiga 1200 tímto kouzlem disponují, i když pětikule je prostě lepší. Z praktického hlediska je ale fakt, že vytahovat ze skříně stroj, o kterém dopředu vím, že většina her na disketách prostě nefunguje, je bláhové. Aby si Drokk zachoval svůj status Amigisty, bude muset zainvestovat a výše jsou návrhy. Pro mne to ale znamená, že budu muset zase sehnat Blizzarda 1230 a udělat si ještě jednu Amigu na klasické hry, anebo potuním Minimig (ale na to chci ARM). Každopádně díky za pařbu, mohli bychom to dělat častěji. Některé ty hry se mi dokonce zasekly do paměti a třeba Persian Gulf Inferno si budu chtít ještě pořádně zahrát. Ale jako ten Chaos Engine 2 - to je taková lahůdka, až bych brečel. 5 komentářů: Amiga 500 (500+, ale i 600) je pro retro zazitek idealni. A1200 je uz o necem jinem, tam uz se s nejakym komfortem pocita - sam si dvanactikuli bez harddisku nebo sd karty nedokazu predstavit.OdpovědětVymazat No co, asi si hodim WinUAE pro jednu hru, kterou jsem na klasicke A1200 nebyl schopny sprovoznit, jeji jmeno je Disposable Hero. (a je skoda, ze mi asi odesly original diskety od Myth, ani u kamose mi je to uz neprecetlo - byl to bonus k moji anglicke A600, ktera se dnesnich dnu take nedozila :/ )Odpovědi Hele tak WHDLoad na Disposable Hero - funguje na A1200. I ADF v Minimigu ;).Vymazat +1 za DOMANA :-)OdpovědětVymazat Na 68060 jsem zatim nenarazil na hru, ktera by mi nejela pres WHDLoad. Jen obcas musim zadat do tooltypes parametry pro WHDLOAD: Nocache, Novbrmove a Noautovec.OdpovědětVymazatOdpovědi No je fakt, že jsem si s tím nikdy nezkoušel hrát. Pracuju akorát tak s preloadem. Vyzkouším, díky za tipy.Vymazat


Platónská tělesa Křišťál - Kamenný Vesmír › Kameny › Speciality z kamenů › Platónská tělesa Křišťál Živlové kameny nebo také platónská tělesa, se kterými lze vykonávat různé obřady, vztahující se k živlům. Každé těleso představuje jeden živel; oheň, zemi, vodu, vzduch a éter. Při meditaci, například na uzemnění, je dobré vzít do rukou těleso země, krychli, a vzpomenout si na všechno, co nám země dává. Takto lze pracovat se všemi živly buď postupně nebo i najednou. Existuje pouze pět pravidelných trojrozměrných těles. každé z nich má stejně dlouhé hrany a každou jeho stěnu tvoří tentýž pravidelný mnohoúhelník. Všechny vrcholy mají stejnou vzdálenost od středu. Jiná taková tělesa neexistují. Vešla ve známost jako pět platónských těles, ačkoliv na Britských ostrovech se o nich vědělo už dva tisíce let před Platónem. Jejich kompletní sadu nalézáme v kruhových komplexech kamenných monolitů v hrabství Aberseenshire ve Skotsku. Prvním tělesem je čtyřstěn, se čtyřmi vrcholy a čtyřmi stěnami (z nichž všechny jsou rovnostrannými trojúhelníky), tradičně reprezentují živel OHNĚ. Druhým tělesem je osmistěn, tvořený šesti vrcholy a osmi rovnostrannými trojúhelníky, reprezentující VZDUCH (vítr). Třetím tělesem je krychle s osmi vrcholy a šesti čtvercovými stěnami, reprezentující ZEMI. Čtvrtým tělesem je dvanáctistěn s dvanácti vrcholy a dvaceti stěnami v podobě rovnostranných trojúhelníků, reprezentující živel VODY. Pátým a posledním tělesem je dvanáctistěn, který má dvacet vrcholů a reprezentuje pátý mysteriózní živel ÉTERU (prostoru). Tento dvanáctistěn je stvořený dvanácti pětiúhelníky - dokonalými pětistrannými tvary. Kámen, ze kterého jsou tělesa vyrobena, je Křišťál, který je dokonalým nositelem čistého „božího“ světla, které v sobě obsahuje všechny barvy duhy. Je pokládán za klíč k moudrosti. Pohled na sluneční paprsky procházející křišťálem má zcela specifické účinky, zejména uklidňuje a pomáhá soustřeďovat myšlenky. Křišťál symbolizuje nejvyšší čistotu a nejvyšší sílu, světlo jako očistnou a léčivou energii. Je transformátorem a filtrem energií, přičemž vše kladné v nás koncentruje a vše negativní od nás odebírá. Očišťuje duši a posiluje strukturalizaci celého těla. Jako klíč k moudrosti umožňuje vidět svět brýlemi spravedlnosti, poznání souvislostí a porozumění. Posiluje životní partnerství. Harmonizuje čakry a pomáhá překonávat pocity úzkosti z neznáma. Položený pod polštář posiluje příjemný spánek. Baleno 5 ks v jednom balení Celková hmotnost 30,4 g Velikost jednoho živlu asi 20 mm


Přijmeme ihned: Prodavač ve vinotéce - Listopad 2020 - Jooble 16 579 nabídek práce MÍSTO VÝKONU : Bělohorská č.p. 232/97, Břevnov, 169 00 Praha 69 KONTAKT : Elena Naklacevskaia, tel.: (***) ***-**** - PONDĚLÍ A ČTVRTEK - 12-14h. Osobně na adrese : Bělohorská č.p. 232/97, Břevnov, 169 00 Praha 69 - PONDĚLÍ A ČTVRTEK - 12-14h. Prodej a doporučení vína zákazníkům... Způsob prvního kontaktu zájemce: telefonicky (***) ***-**** v době od 8:00 - 16:00 hod nebo e-mailem ****@*****.***Požadujeme: potravinářský průkaz, zodpovědnost, chuť učit se novým věcemZaměstnanecké výhody:- stravenky v hodnotě 80,-Nástup možný ihned! Náplň práceProdej textilního a jiného zboží v secondhandu. Náplň práce je prodej, doplňování zboží, přebírání zboží, zajištění chodu prodejny.Prac.doba po-pá 8:30-17:00Benefity- hlavní pracovní poměr ve stále se rozvíjející se společnosti, možnost i na zkrácený úvazek... Prodavač/prodavačka - Prodavač Náplň prácePráce na prodejně spolčnosti - prodej a doplňování zboží, práce s pokladnou. Místo výkonu práce Rožnov pod Radhoštěm.BenefityPrémie za splnění obratu.PředpokladyPříjemné vystupování, komunikativnost, zodpovědnost, flexibilita.Nabízená mzdaV prvním měsíce bude... Chceš to mít do práce blízko? Hledáš práci, kde tě všechno naučí? Pokud jsi na tyto otázky odpověděl/a ANO, pak hledáme právě tebe na pozici:Brigáda - Pokladní Jak bude vypadat tvůj pracovní den? *Markuješ zboží na pokladně. Je to jednoduché, vše tě naučíme.*Úsměv a ... ...Požadujeme Hledáme svědomité zaměstnance na pozici prodavač/ka. Úvazek 37,5 hod. týdně. Nástup možný ihned. Nabízíme Nabízíme Vám zajímavou a různorodou práci se zajímavými benefity: - zázemí úspěšné české firmy - práci v blízkosti Vašeho domova; při... Požadujeme Praxi s prodejem, pečlivost, smysl pro pořádek, spolehlivost, flexibilita. Nabízíme Nabízíme práci na DPP či HPP. Příjemný kolektiv se zázemím velké společnosti a letitou praxí na českém trhu. Systém zaměstnaneckých benefitů - sleva na nákup... Náplň... Doporučenku ÚP uplatnit u zaměstnavatele po předchozí telefonické domluvě na č. (***) ***-**** v době Po - Pa od 10,00 - 16,00 hod. (životopis s sebou) Ostatní zájemci volat a domluvit pohovor na tel.č. (***) ***-**** ve výše uvedené době nebo zaslat strukturovaný životopis ... Prodavač, prodavačka - vzdělání základní. Pracoviště Studánky č.p. 105 a Studánky č.p. 91 (společnost počítá se střídáním zaměstnanců na obou pracovištích . Prac. poměr na dobu neurčitou, nástup ihned, prac. úvazek plný, prac. doba jednosměnná. Mzda od 16.280,-- Kč hrubého... Prostějov prodavač ve vinotéce Třinec prodavač ve vinotéce Cheb prodavač ve vinotéce


source: wikipedia

text: Až přijde kocour je česká filmová pohádka pro dospělé, břitká satira, kterou v roce 1963 natočil režisér Vojtěch Jasný. Film je zároveň významným experimentem v oblasti barevného filmu a trikových záběrů. V roce 2006 byl široce distribuován v klubových kinech v rámci Projektu 100. Snímek je, mimo jiné, zajímavý též tím, že se jednalo o poslední velkou filmovou dvojroli pro Jana Wericha. Děj filmu Do poklidného městečka (Telč) přijedou cirkusoví umělci (Jan Werich, Emília Vášáryová) a přivezou s sebou kocoura, který musí mít oči zakryté černými brýlemi. Jeho pohled totiž způsobuje zbarvení lidí podle jejich charakteru: zamilovaní červeně, nevěrní žlutě, pokrytci fialově, a podvodníci s nepoctivci šedě. Vědomí tohoto faktu způsobí mezi lidmi z městečka (Vlastimil Brodský, Jiří Sovák, Jiřina Bohdalová, Vladimír Menšík, ad.) poprask, dospělí se proto snaží kocoura chytit, ale děti jej nedají. Externí odkazy České filmové nebe – ocenění Až přijde kocour Filmy z roku 1963 Filmy Vojtěcha Jasného Filmy o kočkách


source: CulturaX

text: PEKÁRNA CUKR A KORENÍ má otevřeno pouhých deset dní, ale daří se jí skvěle! To samé se bohužel nedá říct o Mie, nejlepší kamarádce malé Hannah, která už se sice přestala bát lidí, ale teď se zase snaží zapadnout mezi ostatní až príliš... Dokonce tolik, že se málem rozhádá i se samotnou Hannah. Jenže jak to zařídit, aby ji ostatní měli rádi, ale ona přitom nemusela přestat být sama sebou? Podaří se Hannah ukázat kamarádce správnou cestu a zachránit jejich přátelství? A co ten nový kluk George, je to opravdu takový protiva, jak se zdá?


10. 3. 2011 Rollcage Na zprávě mne zaujala ale jiná věc. Zrušené hry se údajně týkají studia Liverpool, což jsou kdysi dávno mocní a odkoupení Psygnosis. Ti v současné době mají na kontě jenom několik díl 1000 ů série Wipeout a buďme jim za to vděční. Ale ruku na sdrce, potřebujeme další Wipeouty? Jakože mně se ta hra vážně líbí, ale opravdu nepotřebuji pokračování téhož, co se vyjma grafiky prakticky nezměnilo od roku 1995. Takže jestli nám SONY má nutkání oznamovat, že další Wipeout nebude, tak si jenom zaťukám na čelo a ignoruji to. No jo, ale co když to mělo být Rollcage?! To je zase úplně jiná káva! Sice vím, že Psygnosis Rollcage jenom vydali, pořád je tady možnost, že by oprášili značku a na enginu Wipeoutu udělali pořádně energetickou akci? Šmankote, to bych si nechal líbit a ne jednou! Demoverze Rollcage na nějakém Score CD se stala na docela dlouhou dobu nejoblíbenějším produktem mého věrného Celeronu 400 s Rivou TNT, na které hra běžela v neuvěřitelných 1024x768 (ale framerate občas rád zaváhal). Naprosto mne posedla fascinace neuvěřitelně rychlým stylem hraní, parádní grafikou, spousty skvělých efektů, destrukce okolí tratě včetně baráků, skvěle padnoucí ovládání a samozřejmě kombinace bonusů a nelineárních odboček v trati. A to bylo jenom demo! O něco později jsem se dostal k plné verzi hry, kde přibylo mnoho typů vozítek a hlavně neuvěřitelně vynalézavé tratě. Dodnes se mi strašně líbí ty krásně syté barvy, které se rychlostí kolibřích křídel míhají na obrazovce. Kdekdo může namítnout, že Rollcage je jenom přemalovaný Wipeout, ale hádal bych se. Zásadní rozdíl proti Wipeoutu je, že vozítka se nedají nikdy rozbít ani poškodit a koncept hraní se tak mnohem více blíží Mario Kart. Ano, Mario Kart a Wipeout dohromady – tomu se dá přirovnat Rollcage. Popisovat hru je jako nosit dříví do lesa. Všichni si pamatujeme základní premisu, že autíčka jsou oboustranná a lze tedy s nimi jezdit klidně i po stropě, když máme patřičnou rychlost. Jak bychom mohli zapomenout na fantastické tratě, které patřičně využívaly tohoto principu. Člověk často ani nevěděl, kterým směrem působí gravitace a vzhledem k hektičnosti závodů se ani na okamžik nezastavil, aby to zjistil. Adrenalin po všech stránkách, když se za vašimi zády (v případě stereofonních reproduktorů funguje fantazie) ozve pípání a vy víte, že o sekundu později vás zasáhne raketa a propadnete se o tři místa níže. A to byla druhá, naprosto výjimečná vlastnost Rollcage, proti ostatním závodním hrám tohoto typu. Umělá inteligence protivníků sice není nějak úžasná, ale „umí nasrat“ a hlavně se chová mnohem více spravedlivěji, než v jinde. Počítačem řízené vozítka se mezi sebou regulerně perou, šijou to do sebe raketama a vůbec si dělají naschvály. Hráč je v tomto případě velice rovnocenný soupeř, snaží se vyhrát za každou cenu a je mu tak nějak jedno, kdo mu stojí v cestě. Obzvláště miluji okamžiky, kdy mi naváděná raketa zaměří nikoliv soupeře, ale billboard nad ním. „No a co“, řeknu si, odpálím raketu a billboard efektivně padá na nepřátelské vozítko a já jen projíždím oblakem kouře. Úsměv zaručen! Dá se o autíčkové hře, jejíž herní mechanismy lze vměstnat bez problému do jedné věty, psát nějaké obsáhlé pojednání? Pokud vyšel druhý díl, který zásadně rozšiřuje hratelnost, tak ano! Rollcage 2 je totiž dotažení produktu k dokonalosti a to nikoliv pilováním starých prvků, ale přidáním zcela nových. K této klasice se moc rád vracím i dneska, po těch letech. Novinek je několik zcela zásadních a to rozšíření singleplayer i multiplayer sekce. Tedy – už první díl obsahoval velice pěkný multiplayer, na PC až pro čtyři hráče na rozčtvrcené obrazovce (na Mobygames píší ale až 6 hráčů?!). Na Playstation je omezení jen pro dva. Druhý díl funguje prakticky identicky, ale přibyl velice povedený deathmatch. Ke hře jsem se dostal poprvé na vojně, kdy držkobití v autíčkách bylo jednu dobu jedinou alternativou k držkobití v Tekken 3, protože jsem byl už moc dobrej ;). Řezat se v několika arénách, hledat se, krást si zbraně a pouštět do sebe plnými salvemi všechno, co dokáže ubrat předem zvolenou hladinu zdraví. To byl další hezký prvek – šlo hrát skoro na úrovni „instagib“ nebo pořádat dlouhé hony na desítky minut. Kombinace enormní rychlosti vozítek a jednoduchých bludišť / arén / tratí tak vytváří unikátní atmosféru, která se pohybuje někde mezi Doomem a Wipeoutem. Singleplayer ale také dostal přidáno. Standardní ligu jsme hráli jenom pro seznámení se s tratěmi a vozidly, to je standard. Ale přibyl unikátní kaskadérský režim. Jde o několik desítek speciálně vytvořených levelů, kde máme za úkol dojet v časovém limitu na určené místo. Budeme ale muset překonávat různé překážky, přeskakovat zdánlivě nepřeskočitelné propasti, pečlivě naplánovat kličkování mezi stěnami. Celkově se dá vydržet u tohoto režimu opravdu dlouho, překonávat svoje časy a bojovat o zlatou medajli. Paradoxně pro standardní hru jsou tyto kaskadér 1000 ské výkony skoro nepřínosné, jelikož během závodů není potřeba dosahovat milipixelové preciznosti. Ale jako rozšíření hry jde o hodnotný přídavek, který cenu hry vystřeluje do nebes. Celkově je druhý díl o něco rychlejší, tratě kratší, zbraně silnější, všechno je v zájmu maximálního možného adrenalinu. Navíc – většina z desítky herních režimů není přístupná od začátku ani omylem a trvá nějaký čas, než si všechno odemkneme. A jelikož je tratí dostatek, úkolů pro kaskadéry opravdu hodně a deathmatch vydrží, dostává tak ode mne Rollcage 2 pochvalu za extrémně povedené pokračování, které překračuje stín velice povedené předlohy. Tak a teď mi řekněte, že bude trojka se současnou grafikou. Prosím. 7 komentářů: To nevím kdes to četl, ale podle mého intelu ty zrušené projekty nejsou kůli pirátům, ale kvůli špatný ekonomický situaci ve světě.OdpovědětVymazat Ale jinak souhlasím, že Rollcage je pecka. :) Blur je dle mého názoru důstojným nástupcem, i když tam schází ježdění po stropě.OdpovědětVymazat Rollcage je absolutní pecka a je hrozná škoda, že to není na GOG. Jedna z mých nejoblíbenějších her. Hlavně multiplayer (split screen) byl výborný.OdpovědětVymazat 2zeal: No jistě, kvůli pirátům má SONY špatnou ekonomickou situaci ve světě ;).OdpovědětVymazat Dave: To by byl velmi zvláštní důvod, kdyby to bylo kvůli pirátům, nemyslíš? A zvlášť teď, kdy údajně po updatu nového firmware už stávající hack nefunguje.OdpovědětVymazat 1) Nevěř tiskovým prohlášením, jako svatému slovu pravdivému jedinému, bezelstně a pro modré oči. 2) Dostuduj si pojem "ironie".OdpovědětVymazat Čert aby se v tom vyznal, co dnes kdo myslí jako ironii a co vážně. ;)OdpovědětVymazat


text: Hotely Ústín | TISCALI, s.r.o. Aktuální nabídka hotely Ústín denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si hotely Ústín než Vás někdo předběhne. Kategorie hotely Ústín se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele hotely Ústín neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je hotely Ústín právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný. Levné hotely Ústín Právě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii hotely Ústín, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující hotely Ústín, a to hotely na prodej Ústín, pronájem hotelu Ústín, dražby hotelů Ústín. Pokud nalezené nemovitosti v kategorii hotely Ústín nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích hotely Ústín, hotely na prodej Ústín, pronájem hotelu Ústín, dražby hotelů Ústín. Nehledáte hotely Ústín ? Pokud jste v této kategorii hotely Ústín omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících : Další lokality v okolí hotely Ústín Pro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii hotely Ústín, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr hotely Ústín. Určitě lépe naleznete hotely Ústín, který hledáte.


source: fineweb

text: ID článku: 925705 - Produkty, které se vztahují k tomuto článku. Při pokusu o použití programu Microsoft Windows Media Player 11 k přehrání mediálního souboru chráněného technologií DRM nebo k získání nové licence pro mediální obsah je možné, že se médium nepřehraje, respektive nelze získat novou licenci. Může se také zobrazit některá z následujících chybových zpráv: Chybová zpráva 1 Licence na vaše mediální soubory jsou poškozeny. (Kód chyby 0xC00D2754) Chybová zpráva 2 Program Windows Media Player 11 nemůže přehrát soubor, protože přidružená licence je poškozená nebo není platná. (Kód chyby 0xC00D11D6) Chybová zpráva 3 Licence k přehrání balíčku médií je neplatná. Chybová zpráva 4 C00D277F - Chyba ochrany chráněného úložiště. Obnovte licence z předchozí záložní kopie a akci opakujte. K tomuto problému dochází, protože úložiště technologie DRM v počítači je neplatné nebo poškozené. K tomuto problému může dojít z libovolného z následujících důvodů: Poznámka: Systémy DRM, například technologie aktivace produktu Microsoft Windows, uchovávají interní identifikátor hardwaru. Tento identifikátor je založen na hardwarové konfiguraci počítače platné v okamžiku instalace systému Windows nebo programu Windows Media Player 11. Provedete-li výměnu procesoru počítače nebo jiných zařízení, neodpovídá identifikátor hardwaru v systému DRM nové konfiguraci počítače. Když k tomu dojde, systém DRM zjistí, že se uživatel pokusil přesunout chráněný obsah do jiného počítače. K tomuto chování může dojít také v případě změny úložiště chráněného systémem DRM v registru systému Windows. Chcete-li tento problém vyřešit, proveďte vynulování úložiště systému DRM v počítači. Postupujte následujícím způsobem: 891664 (http://support.microsoft.com/kb/891664/ )Systém Správy digitálních práv (DRM) služby Windows Media může být nefunkční po změně hardwaru počítače Contact us for more help Connect with Answer Desk for expert help.


Hotely Memmingen | Ubytování Memmingen, Německo hotelyhotely Evropahotely Německohotely Bayernhotely Schwabenhotely Memmingenhotely Memmingen Memmingen: hotely – rezervujte si hotel ve městě Memmingen Hotely Memmingen: rezervace ubytování Rezervujte si hotel Memmingen on-line a ušetřete peníze Výběr ubytování ve městě Memmingen Vám usnadní podrobné informace včetně fotografií a nestranného hodnocení předchozích hostů hotelu. Recenze hotelů Memmingen – viz záložka "Hodnocení hostů" prezentace jednotlivých hotelů. Pro usnadnění nalezení ubytování odpovídajícího Vašim představám jsme připravili samostaté stránky jak pro luxusní hotely (čtyř- a pětihvězdičkové hotely), tak pro levné hotely ve městě Memmingen. Pamatujte si: na Maplandia.cz je společností Booking.com garantována nejnižší možná cena. Kvalita popisu některých hotelů v českém jazyce nemusí odpovídat standardům Maplandia.cz. Děkujeme za pochopení. Hotely Memmingen – seznam hotelů (volitelné kritérium řazení) Následuje stručný seznam všech hotelů ve městě Memmingen. Hotely Memmingen jsou seřazeny podle třídy: luxusní hotely ve městě Memmingen jsou uvedeny dříve. Pomocí ovládací lišty můžete změnit kritérium řazení: kliknutím zvolíte rozhodující vlastnost. Směr řazení se přepíná kliknutím na první tlačítko (úplně vlevo) lišty. Sestavili jsme samostatné oddíly pro Memmingen luxusní hotely and Memmingen levné hotely. Memmingen: přehled všech hotelů V domě Marlene žijete v nádherné přírodní krajiny, i když v sousedů do centra města. Krásné město Memmingen je jen pár kilometrů. Počet pokojů: 2. Penzion "Schmid" nabízí 4 apartmány a 12 jednolůžkových a dvoulůžkových pokojích. Hotel se nachází v okolí města Memmingen do venkovského prostředí. Počet pokojů: 12. Hotel nabízí moderní pokoje Engelkeller, bezplatné parkoviště, a restaurace, která nabízí místní kuchyně. Je umístěn v centru města Memmingen, jen 10-minutové chůze od vlakového nádraží. Počet pokojů: 25. Nachází se pouhých 500 metrů od dálnice, tento 3-hvězdičkový hotel má výhodnou polohu v obchodní čtvrti Memmingen, pouhých 2,5 km severně od centra města. Počet pokojů: 28. Jen 5 minut jízdy z Memmingen nádraží a centra města, tato země-styl hotel v předhůří Alp k dispozici restaurace a pivní zahrada. Snídaně formou bufetu je k dispozici každé ráno v hotelu Hiemer. Počet pokojů: 35. Nastavte v seznamu, 15.-století, tento 4-hvězdičkový hotel nabízí přiřknout-získaní ubytování a kuchyně v srdci starého města Memmingen to. Železniční stanice je 2-minute walk away. Počet pokojů: 67. Parkhotel s přilehlými budovami, penzionu "Schwarzer Ochsen" a "Küchlinhaus", se nachází u radnice v srdci Memmingen. V hotelu je určitě vyhrát vás přes jeho vynikající služby. Počet pokojů: 79. Hotely v okolí města Memmingen (Memmingerberg, vzdálen přibližně 4.1 km) Nachází se ve velkém parku vedle Allgäu letiště Memmingerberg, tento hotel nabízí moderně zařízené pokoje s zvukotěsná okna a TV s plochou obrazovkou. Bezplatnou přepravu na letiště je k dispozici. (Schwaighausen, vzdálen přibližně 6.9 km) Schwarzer Adler se nachází v obci Schwaighausen, jen 8 km od Memmingen. Poskytuje tiché pokoje, snídani formou bufetu a výborné spojení s dálnicí A96.


text: Jean Forge, vlastním jménem Jan Fethke (26. února 1903 – 16. prosince 1980) byl polský (slezský) filmový režisér, scenárista a esperantista. Dílo Literatura Zielona papuga - polský Abismoj - esperanto Saltego trans jarmiloj - esperanto Mr. Tot aĉetas mil okulojn - esperanto La verda raketo - esperanto Mia verda breviero - esperanto Filmová režie Mutter Krausens Fahrt ins Glück Jenseits der Strasse Schön ist es, verliebt zu sein Quadrille d'amour Petersburger Nächte Bravo, kleiner Thomas Carlos schönstes Abenteuer Zapomniana melodia Ulica graniczna Sprawa do załatwienia Irena do domu! Milcząca gwiazda Související články Esperantská literatura Externí odkazy Polští esperantisté Esperantská literatura Polští režiséři Narození v roce 1903 Úmrtí v roce 1980 Muži Narození 26. února Úmrtí 16. prosince Narození v Opolí Kultura v Opolí


Doklady pro pojistné | Archivace dokladů Podání daňového přiznání Odpisy na daních Jak uplatnit slevu na dani Externí účetní Daňové poradenství služby Fakturace Finanční úřady Vedení účetnictví Jak podat daňové přiznání Generální finanční ředitelství Daňová sleva pro poplatníka Daňové poradenství Slevy na daních Software pro vedení účetnictví Kdy skartovat dokumenty Odvolací finanční ředitelství Úlevy na daních Daňový poradce Daňové úlevy Sleva na dani na manželku Vedení online účetnictví nebylo nikdy snazší! Se službou iDoklad to zvládnete hravě sami, bez nutnosti najímání drahých účetní! Pro snadné vedení účetnictví doporučujeme ekonomický informační systém Ekos od společnosti Vema. Altus Vario je spolehlivý erp systém, jenž vám pomůže k efektivnějšímu řízení vaší firmy. Archív štítků: Doklady pro pojistné Publikováno 22.8.2014 od admin Zákon ukládá, že dokumenty je nutné skladovat tak dlouhou dobu, po kterou podnikatelskému subjektu může být vyměřena konkrétní daň. Příkladem je vyměření daně z příjmů, kdy je možné daň zpětně doměřit po dobu tří let od konce daného zdaňovacího období, ve kterém daňová povinnost vznikla. V případě plátců DPH ale není lhůta stanovena na tři roky, ale na deset let od konce roku, kdy účetní doklady měly zdanitelné plnění. Archivace účetních dokladů a dokumentů se řídí zákonem o účetnictví, ve kterém jsou stanoveny nejen jednotlivé lhůty v rámci archivace, ale i lhůty v rámci skartace účetních dokladů. V rámci archivací účetních dokladů ale není třeba věnovat pozornost jen zákonu o účetnictví, ale i zákonu o archivnictví a spisové službě nebo dani z přidané hodnoty. Pozornost je navíc třeba věnovat i způsobu uchovávání účetních dokladů a dokumentů, kdy si podnikatelský subjekt může sám vybrat, jakou formu skladování bude v rámci vedení účetnictví volit. V zásadě je možné účetnictví archivovat buď v papírové podobě, nebo formou CD. Obě dvě formy mají něco do sebe, vždy je ale nutné, aby byly dokumenty a doklady po celou dobu archivace čitelné. Pokud nejsou, což může být vlivem například špatného skladování, musí subjekt zajistit patřičné technologie pro jejich čitelnost. Účelem uchovávání účetních dokladů jsou převážně daňové účely, jedním z dalších možných účelů lze zmínit i důchodové pojištění a pojistného nebo výpočet mezd. V neposlední řadě jsou účetní doklady a dokumenty kontrolovány finančními úřady, které k nim musí mít přístup v případě vykonávání kontrol. O stanovených lhůtách v rámci archivace dokumentů a případných podmínek pro jejich uchovávání je možné se dočíst v některém z předchozích článků, které se touto problematikou velmi podrobně zabývají. Vložil Zákon o účetnictví a archivaci | Štítek Doklady pro pojistné, Skartační zařízení, Spisová služba, Účetní doklady | Zanechat komentář


text: Dobré světlo je československé filmové psychologické drama s erotickými scénami režiséra Karla Kachyni z roku 1986 natočeného podle námětu Karla Čabrádka ve Filmovém studiu Barrandov. V hlavní roli se představí Karel Heřmánek. Děj Viktor Průcha (Karel Heřmánek), architekt ve středních letech, prožívá na malém městě období, kdy má dost svého usedlého života, manželství i ústupků v práci a chce se vrátit ke své zálibě z mládí – fotografování. Jednání ostatních lidí i své vnímá jako pokrytecké. Na oslavě svých 40. narozenin se fyzicky pustí do Karase, svého do té doby „přítele“. Vyčítá mu jednání pouze ve svůj prospěch místo pro blaho města. Jádrem sporu je parcela, kterou si nárokuje vlivná skupina lidí, kteří by zde měli rádi garáže. Průcha se odstěhuje do starého ateliéru, kde se začne opět věnovat fotografování. V tom jej podporuje jeho skutečný přítel, malíř Dušek a také místní fotograf Přemek. Důvodem skoncovat s dosavadním způsobem života byla i nehoda malé holčičky, kterou srazil před školkou automobil. On v minulosti podepsal souhlas s výstavbou školky v blízkosti frekventované silnice. V mládí fotil Viktor akty, mj. i svou ženu Soňu, která ale pro jeho návrat ke své vášni nemá pochopení. Viktor při fotografování u jezu narazí na mladičkou romskou dívku Aranku, která se mu stane předlohou pro akty. Aranka po Viktorovi touží, ale ten si ji drží od těla, což se mu později vyplatí (je kvůli stykům s ní vyšetřován policií). Do přízně Viktora se loudí i Karasova manželka Majka. Průcha si domluví v místním divadle výstavu svých aktů. Většina návštěvníků má předsudky a umělecké dílo odsuzuje. Příznivých ohlasů je málo, výstava mu navíc uškodí v jeho zaměstnání. Ze špatné nálady jej dostává Majka, která mu vleze do postele. Slíbí, že se rozvede s Karasem. Viktor se hodlá také rozvést. Oba se spolu domluví, že si pro rozvodové formuláře zajdou společně. Když se Majka neobjevuje, jde Průcha ke Karasovi domů. Chce slyšet vysvětlení. Karas mu říká, že pro ni není dobrá partie, s ním by neměla nic jistého. Viktor to chce slyšet od ní. Když ji najde v kuchyni, stačí mu pohled na ni a je mu jasné, že její slova byla jen do větru. Mlčky odchází. Přítelem se ukáže být i jeho tchán dr. Tomášek, který jej vezme na ryby a sdělí mu, že ohledně věku Aranky se nemusí trápit. Jakožto právník dokázal zjistit, že už měla 17 let. V závěru filmu se Viktor loučí na vlakovém nádraží se svou manželkou Soňou. Neodolal puzení opustit zajeté životní koleje. Soňa mu říká, že na něj bude čekat maximálně rok. Vlak se rozjíždí a na nádraží se objeví i Aranka, která utíká za Viktorem. Potěšený Viktor bere do ruky fotoaparát a snímá energií a nespoutaností překypující Aranku. Citáty Je to zlodějka. Ukradla u nás v čekárně z kabátu pět stovek. – Viktorova žena Soňa žárlí na Aranku. Já znám větší zloděje. – Viktorova odpověď Obsazení Odkazy Reference Související články Fotografie aktu Externí odkazy České dramatické filmy České erotické filmy Filmy z roku 1986 Filmy Karla Kachyni


text: Avogadrova konstanta vyjadřuje počet částic v jednotkovém látkovém množství (v 1 molu). Je pojmenována po italském fyzikovi Avogadrovi, její hodnotu však poprvé zjistil Johann Josef Loschmidt roku 1865. Fyzikální jednotkou v SI Avogadrovy konstanty je mol, její číselná hodnota se nazývá Avogadrovo číslo. Definice, značení, hodnota Avogadrova konstanta se značí NA (případně L) a v soustavě SI se udává v jednotkách mol−1. Avogadrova konstanta byla původně definovaná jako počet atomů ve dvanácti gramech nuklidu uhlíku . Po redefinici SI je však od r. 2019 její hodnota pevně stanovená: NA = (přesně) Tato hodnota byla zvolena tak, aby s přesností dostupnou v době redefinice odpovídala původní definici, nicméně hmotnost jednoho molu uhlíku již není 12 gramů zcela přesně, ale pouze téměř přesně a je třeba ji určit měřením. Použití ve vědě Chemické rovnice popisují reakci na úrovni jednotlivých atomů. Ve zkumavce ale pracujeme s gramy látky, což je nepředstavitelně velké množství atomů. Avogadrova konstanta nám je umožňuje vyčíslit. Například když zreaguje jeden mol sodíku (23 g) s jedním molem chlóru (35 g), vznikne jeden mol (58 g) kuchyňské soli. Podle Avogadrovy konstanty víme, že vzniklo cca molekul soli a navíc máme jistotu, že nám nezůstane žádný nezreagovaný zbytkový chlór či sodík. Avogadrova konstanta je tedy převodním nástrojem mezi makroskopickým a mikroskopickým pozorováním přírody. Dále poskytuje nástroj pro vytváření vztahů mezi ostatními fyzikálními veličinami a konstantami. Například vztah mezi molární plynovou konstantou R a Boltzmannovou konstantou kB: (přesně). Vztah mezi Faradayovou konstantou F a elementárním nábojem e je (přesně). Avogadrova konstanta má těsný vztah k daltonu (Da), dříve nazývanému atomová hmotnostní jednotka u, , kde Mu = je konstanta molární hmotnosti, která po redefinici SI přestala být od r. 2019 pevnou konstantou (s přesnou hodnotou ) a je závislá na experimentálním určení. Poznámky Reference Související články Avogadrův zákon Fyzika částic Loschmidtova konstanta Molekulová fyzika Externí odkazy Bezrozměrné chemické jednotky Fyzikální konstanty Fyzika částic


Samozřejmě řešíme nedostatek uchazečů stejně jako jiné firmy. Na trhu práce je boj o talenty, firmy se předhánějí ve finančních nabídkách, benefitech. Ale podle mě to přináší i mnoho pozitivního. Stáváme se flexibilnějšími, lepšími zaměstnavateli. Přibývá nabídek sdílených pracovních úvazků, práce z domova, najednou je možné to, co dřív nešlo: dostávají šanci uchazeči, kteří dříve stáli na okraji - maminky na mateřské dovolené, starší lidé, handicapovaní.


DaliCore, martin69, Martina DK- technik 69844 reg. uživatelů: Poslední DaliCore Autor Téma: Práce v Mistelbachu nebo okolí - soustružník-frézař (Přečteno 2112 krát)


31. 5. 2011 Halo: Reach Člověk si pořídí XBOX 360 a už mu všichni vnucují všechny ty hitovky. Alan Wake mne kupodivu nezajímá a šetřím si ho na pozdějí dobu, až se budu hodně nudit. Kinect mne nevzrušuje, asi hlavně kvůli hrám, protože samotná technologie mi přijde sexy. Mass Effect je skvělá hra, ale už jsem si to užil na PC až až. Gears of War mám vážně rád, ale taky jsem se jich něco nahrál, dvojka je super, ale znova si ji nedám. Dead Rising mám už taky za sebou a když se podívám na multiplatformní tituly, tak tady máme bojovky, GTA a tak dále – vše je to pěkné, ale už jsem si to zahrál dost (navíc bojovky hrané na d-padu na Xboxu fakt nejdou, naopak na analogu je to bezva). Takže mi tady zbylo Halo. Ó, ano, moje oblibené Halo, tolikrát vyzdvihnuté. 29. 5. 2011 Alley Cat Na slovutných dva/tři-osm-šestkách byly takřka vždy bezvýhradně stejné hry. Bylo úplně jedno, jestli jste byly v kanceláři kamarádova otce, na návštěvě vzdáleného známého nebo prostě u sousedů. Všichni měli svůj adresář HRY (ti drsnější z nás GAMES) a v něm pak další adresáře jako PRINCE, PREHISTO 1000 , STUNTS, SIMCITY a tak dále, jak si všichni pamatujeme. Pokud se náhodou stalo, že někomu nějaký základní adresář chyběl, došlo k zuřivému popisování hry, o kterou majitel přišel, dohodě o zapůjčení disket (někdy ještě 5.25") a brzkému doplnění adresáře HRY o chybějící skvost (nejčastěji i s OneHalfem). Jedna z těchto her je bezesporu Alley Cat, skrytá v adresáři CAT. A nejde na ni zapomenout. 25. 5. 201 1000 1 L. A. Noire Když jsem se poprvé doslechl o L. A. Noire, bylo to v době, kdy se dost těžce propírala Mafia 2. Jelikož hru zaštítilo studio Rockstar, všeobecně se hovořilo o tom, že „L. A. Noire bude tím, čím měla být Mafia 2“. Netrvalo ale dlouho, aby se ukázalo, že záměr autorů je úplně jiný. Z počátku jsem byl rozesmutnělý, jelikož sandboxové hry od Rockstar miluju (a dodělanou Mafii 2 bych si skutečně rád dal). Posléze jsme se dočkali detailnějších informací, které nemohly nezaujmout. Obrovský důraz na rozhovory, vyšetřování, hledání důkazů a to vše v opravdu fantastickém zpracování. A to jsem se začal na hru těšit novým způsobem. Těšil jsem se tak moc, že jsem ji dohrál jedním dechem a rád bych se podělil o svoje dojmy. 23. 5. 2011 Remaky PSP her pro PS3 Propojení PSP a PS3 bylo v podání SONY důležitou událostí, která měla hráčům poskytnout nový rozměr hraní. I po odečtení hypovací konstanty ale nezbývá konstatovat, že her, které využívaly této možnosti je velice pomálu a i tak je využití velice sporadické. Odemčení zbraní v Assassin’s Creed? Možnost hrát zlomek her z PS3 pomocí streamování na PSP? Nebo přes internet? Nenechme se vysmát, propojení obou konzolí by muselo být na mnohem vyšší úrovni, aby mělo smysl se s tím zabývat. Ne snad, že by to technologicky nebylo možné, za největší potenciál považuji AdHoc hraní PSP her přes online PS3 – avšak to nepodporuje WiFi, takže jsem to nikdy nevyzkoušel. V tom výsledku se myslím můžeme shodnout, že PSP a PS3 jsou z hlediska spojení téměř k ničemu. A to se má změnit. 18. 5. 2011 Legend of Zelda - Majora's Mask Když jsem před třemi lety začal psát tento blog, soustředil jsem se na hry, které jsou podle mne dost často opomíjené ale zaujaly mne historicky i současně. Anebo jsem se snažil dívat na neopomíjené hry trochu jinak. Každopádně jsem si vytyčil, že bych rád vyzdvihl hry, které vpravdě považuji za „geniální“. Jenže za ty tři roky se to poněkud zvrtlo a musel jsem se v používání tohoto termínu začít poněkud krotit, abych nesnížil jeho vážnost. Pokud mohu vyhledávátku na blogu věřit, tak jsem poprvé použil slovo „geniální“ v textu o Soul Calibur 4, avšak v souvislosti se hrou Bushido Blade. Od té doby to šlo trochu z kopce... Nyní ale mám tu čest a radost vyzdvidhnout slovo „geniální“ z bláta a napálit vám ho do obličeje. Majora’s Mask je totiž naprosto geniální hra! 17. 5. 2011 Relevance recenzí Kdysi dávno se v nějakém prastarém Score objevila polemika ohledně hodnocení her. Autor textu rozumně kladl otázku, jaké veškeré aspekty je nutno brát v potaz při hodnocení her. Krom základní obsahové a technické stránky je pro spotřebitele spousta zajímavých informací, které mohou zásadně ovlivnit vnímání produktu. Například jestli si kvůli hře bude muset koupit nový hardware, cena samotné hry, v současnosti koupi hry ovlivňují i věci jako DRM ochrany nebo online komunita a tak 1000 by se dalo pokračovat dlouho. Polemika tak skončila neutrálně – každý recenzent zohledňuje jiné věci, prakticky nikdy se mu nepodaří shrnout všechny tak, aby to vedlo k jasnému hodnocení titulu a tedy k nezpochybnitelnému doporučení ke koupi. V zásadě se dá říct, že zatímco recenzent má škálu od jednoho do sta bodů, hráč má možnosti jenom dvě – koupit nebo nekoupit. 3. 5. 2011 Pozvánka na Amiga Body Blows Party Jelikož loni byly stížnosti, že jsem o akci začal hovořit až na poslední chvíli a tedy pozdě, vemte prosím na vědomí, že se na červen opět chystá v papírnách Amiga akce, nyní s tématikou Body Blows. Pro ty, co nevědí, o čem je řeč, doporučuji shlédnout report z loňské Worms Party. Níže následuje přepis z oficiální pozvánky. Těším se na vás! Termín: pátek 10. až neděle 12. června 2011. V pátek se budeme scházet v pozdním odpoledni – od cca 18 hodin, konec bude v neděli kolem poledne. Místo konání: bývalé papírny ve Vraném nad Vltavou (kousek za Prahou – u Zbraslavi). GPS souřadnice jsou: 49°56'27.319"N, 14°23'10.144"E - je to cca 50 m před hostincem U Kaštanu, který má adresu Nádražní 116, Vrané nad Vltavou. Pokud jste na akci ještě nebyli, podle přiložené mapy by neměl být problém to najít. Červené šipky vychází z jediné a hlavní silnice od Zbraslavi, resp. Prahy. Ze Zbraslavi do Vraného je to cca 5 km – pozor pojedete celkem úzkou cestou vedoucí přes chatovou oblast a zahrádkářské kolonie. Je to oblíbená rekreační cesta, hlavně v sobotu potkáte spoustu cyklistů, bruslařů i pěších, tak opatrně. Termín: pátek 10. až neděle 12. června 2011. V pátek se budeme scházet v pozdním odpoledni – od cca 18 hodin, konec bude v neděli kolem poledne. Místo konání: bývalé papírny ve Vraném nad Vltavou (kousek za Prahou – u Zbraslavi). GPS souřadnice jsou: 49°56'27.319"N, 14°23'10.144"E - je to cca 50 m před hostincem U Kaštanu, který má adresu Nádražní 116, Vrané nad Vltavou. Pokud jste na akci ještě nebyli, podle přiložené mapy by neměl být problém to najít. Červené šipky vychází z jediné a hlavní silnice od Zbraslavi, resp. Prahy. Ze Zbraslavi do Vraného je to cca 5 km – pozor pojedete celkem úzkou cestou vedoucí přes chatovou oblast a zahrádkářské kolonie. Je to oblíbená rekreační cesta, hlavně v sobotu potkáte spoustu cyklistů, bruslařů i pěších, tak opatrně. 2. 5. 2011 Hra měsíce: Abuse Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


text: Přesný jako smrt (1983) - film online zdarma Přesný jako smrt - zde online ke zhlédnutí Co si počít, když máte před sebou posledních 24 minut života? Smířit se s bohem? Poslechnout si oblíbenou hudbu? A samozřejmě nezapomenout na ženy... Bernard Fr...pro celý popisek se přihlašte. Film Přesný jako smrt online. Přesný jako smrt zde zdarma ke zhlédnutí. Režie se v tomto filmu ujme Lyndall Hobbs, což potěší všechny fanoušky. Připravte se na představení hlavní role, kterou ztvární Rowan Atkinson Díky rychlému internetu se dnes filmy dají snadno přehrávat přímo v prohlížeči online. Chcete si stáhnout tento film? Níže nabízíme odkazy ke stažení. Podrobné informace o filmu Přesný jako smrt najdete i na csfd.cz, kartu filmu na csfd otevřete talčítkem níže. Přesný jako smrt ke stažení. Film si přehrajete pomocí kliknutí na obrázek níže. Filmy online je nejlépe přehrávat v HD kvalitě a bez reklam, to vše nabízí streamuj.tv. Zdarma si film přehrajete přes Netu.tv, na Streamuj.tv je nutné zaplatit symbolický poplatek za lepší kvalitu bez reklam. Další možností je film Přesný jako smrt stáhnout do svého počítače, například pomocí Hellspy. Film online. Hrají: Rowan Atkinson, Nigel Hawthorne, Peter Bull, Jim Broadbent, Greta Scacchi, Perry Benson, Rupert Everett, Nigel Planer, Gorden Kaye, Richard Curtis...