text: Těleso je, ve fyzice či mechanice, obecný hmotný živý či neživý předmět, který je objektem zkoumání fyziky, resp. mechaniky. Vyplňuje daným způsobem určitou část objemu prostoru, která je nějakým způsobem ohraničena a která obsahuje látku daného skupenství. Těleso má na rozdíl od látky tvar, rozměry, velikost a hlavně hmotnost. Označení těleso se nejčastěji používá pro pevná tělesa. Některá tělesa mají jednoduchý tvar (např. koule, válec, krychle) a některá složitější tvar (auto, kladívko, brambora atd.). Klasifikace těles podle skupenství, typu látky a struktury Podle skupenství látky a typu látky se především rozlišují pevná tělesa, kapalná tělesa, plynná tělesa, tělesa z plazmy či exotická tělesa z Boseho-Einsteinova kondenzátu. Zvláštním případem jsou také tělesa ze sypké hmoty či tělesa z antihmoty či dalších exotických nebo hypotetických forem látky. Podle struktury tělesa se definují tělesa homogenní (stejnorodá) a tělesa nehomogenní (nestejnorodá). V realitě však neexistuje ideálně homogenní těleso. Avšak v mnoha případech mechaniky, lze považovat těleso za homogenní (výhodou je pak významně jednodušší aplikace při řešení vědeckých úloh). Nehomogenní tělesa mají ve svém objemu např. proměnlivou hustotu, proměnlivé materiálové vlastnosti atp. Klasifikace těles podle rozměrů či hmotnosti Makroskopické těleso (makroobjem) je těleso složeno z velkého počtu částic (atomů, molekul). Jeho rozměry jsou vzhledem k rozměrům „mikroskopických“ částic velké. Makroskopické těleso je obvykle okem přímo viditelné. Extrémní makroskopická tělesa dosahují rozměrů a hmotnosti galaxií. Mikroskopické těleso (mikroobjem) není okem přímo viditelné. Dolní hranice rozměrů a hmotností reálných mikroskopických těles zřejmě udávají elementární částice. Avšak v mechanice lze také využívat bodová tělesa s nulovým objemem. Tělesa lze také dělit podle prostorových rozměrů: bodová tělesa (např. hmotný bod) – jsou nejjednodušší realizací tělesa. Objem bodového tělesa a jeho rozměry jsou . Bodové těleso může mít hmotnost a další dynamické charakteristiky, mohou v něm působit zatížení a mohou v něm být předepsané okrajové či počáteční podmínky atp. Bodové těleso ve skutečnosti neexistuje. Avšak, bodové těleso má ekvivalentní vlastnosti jako reálné těleso a lze pro něj sestavit např. rovnice rovnováhy jako u reálných těles, jednorozměrná tělesa (1D) – Nahrazení reálného tělesa charakteristickým délkovým rozměrem, např. úsečkou (nosník) nebo polopřímkou a přímkou (pružný podklad nosníku nebo desky). Výhodou je zjednodušení reálné situace, dvourozměrná tělesa (2D) – Nahrazení reálného tělesa dvěma délkovými rozměry a plochou. Výhodou je zjednodušení reálné situace, trojrozměrná tělesa (prostorová, 3D) – Skutečnost nebo její dostatečně přesný objemový popis reálného tělesa, vícerozměrná tělesa (aplikace především v teoretické matematice a fyzice). Ideální tělesa Dokonale tuhé těleso (absolutně tuhé těleso, nedeformovatelné, rigidní těleso) – působením sil se nedeformuje (tj. při zatížení tělesa se nemění vzdálenosti mezi jednotlivými částicemi tělesa). Je to mnohdy praktická a hojně používaná idealizace skutečnosti, která významně zjednodušuje popis chování tělesa, což je výhoda při řešení mnoha úloh. Nicméně, při úlohách velkých deformací (např. tváření, obrábění), rázu těles aj., může být aplikace absolutně tuhého tělesa chybná. Absolutně tuhé těleso ve skutečnosti neexistuje, ale model absolutně tuhého tělesa je vhodný ke studiu základních vlastností pevných látek. Absolutně tuhé těleso má nekonečně velký modul pružnosti materiálu, Těleso s ideální geometrií – z pohledu idealizace geometrie tělesa, mohou být reálná tělesa nahrazeny ideální geometrií (např. idealizace planety Země jako dokonalé koule, platónská tělesa aj.). Matematický popis takových těles je pak jednodušší. Reálná tělesa Podle prostorového uspořádání,reálné těleso lze definovat také jako soustavu nekonečného počtu bodových těles (tj. nekonečně malých objemových elementů ), které vyplňují jeho objem. Při zatěžování, u skutečných (reálných, deformovatelných) těles se vzdálenosti mezi jednotlivými částicemi mění. Působením vnějších sil pak dochází k (vnitřním) změnám v konfiguraci soustavy hmotných bodů, které se pak navenek projevují změnami objemu nebo tvaru tělesa. Deformovatelné těleso je opakem dokonale tuhého tělesa. Reálná tělesa lze rozdělit podle toho, zda jsou po odstranění sil způsobujících změnu jejich tvaru nebo objemu schopna se vrátit do původního stavu, tedy zda zaujmou stejný tvar. Pokud se po odstranění sil těleso vrací do původního tvaru, hovoříme o tělese pružném (elastickém), v opačném případě se jedná o těleso plastické (neelastické nebo také nepružné). Většina těles se v určitém rozsahu zatěžování chová elasticky, ale při překročení určité hranice (mez pružnosti) se začnou chovat elasto-plasticky nebo plasticky. Pružnými tělesy se zabývá mechanika pružných těles či pružnost. Reálná tělesa také vykazují určitou míru imperfekcí geometrických, materiálových aj. vlastností, kterými se jasně odlišují od ideálních těles. Další klasifikace těles Tělesa lze dělit na neživá a živá (např. lidské tělo, živá tkáň), Existují také další způsoby dělení těles, např. na volná (nemají odebraný žádný stupeň volnosti) a vázaná (jsou ve styku s ostatními tělesy, tj. mají odebrané stupně volnosti), pozemská a mimozemská nebo přírodní a umělá (vytvořená člověkem) atp. Doplňující poznámky Tělesa mohou být v klidu a nebo pohybu. Klidem těles se primárně zabývá statika, pohybem těles se pak zabývá kinematika a silovými poměry těles dynamika. Přesné hranice mezi definicemi statiky, kinematiky a dynamiky však neexistují, protože tyto vědní obory jsou vzájemně provázané. Matematickým popisem těles se zabývá diferenciální geometrie a zobrazováním těles deskriptivní geometrie. Tělesa také mohou na sebe vzájemně působit, pak se jedná o soustavu těles (např. srážka vlaků či soustava hmotných bodů). Reference Související články Dynamika Geometrický útvar Hmotný bod Kinematika Mechanika Mechanika těles Pružnost Statika Tuhé těleso Vztažná soustava Externí odkazy Databáze reálných těles Hmota


Vyšlápne si Island na dalšího favorita? | Bet-Arena.cz Vyšlápne si Island na dalšího favorita? 03.07.2016 10:15 | Profil autora a články: David Veselý Islanďané šokovali celý fotbalový svět a poslali Anglii zpátky na ostrovy. Francie herně možná trochu trpí kvůli velkému tlaku od domácích fanoušků. Čtvrtfinále nabídne souboj fotbalového trpaslíka se zemí, která je považována za fotbalovou velmoc. Island zcela nečekaně vyřadil jednoho z favoritů turnaje Anglii, která kvalifikací prošla bez ztráty kytičky. Angličané se sice dostali rychle do vedení, ale hráči islandského týmu předvedli ještě v prvním poločasu nevídaný obrat. Když Rooney vstřelil už ve čtvrté minutě utkání první gól Anglie, na Island by si nevsadil asi nikdo. Ale hned po dvou minutách zmrazil Angličany Sigurdsson a vzápětí bylo Angličanům ještě hůře. Obrat totiž dokonal v osmnácté minutě Sigthorsson. Anglický tým měl na turnaji velké problémy s produktivitou a nejinak tomu bylo i v tomto zápase. Postupem času se navíc Anglie dostávala do křeče a islandští válečníci díky svému výkonu na hranici možností mohli slavit šokující výhru 2:1. Francie prožila podobný průběh semifinále. Domácí účastník ME už ve druhé minutě prohrával po gólu z penalty irského záložníka Robbieho Bradyho. Francie se v každém zápase musí potýkat s velkým očekáváním, který na hráče klade domácí prostředí. V prvním poločase měli Francouzi trochu rozklepané nohy a prakticky vůbec nic nepředvedli. Ve druhé půl ovšem dvěma brankami zařídil obrat muž zápasu Antoine Griezmann. Francouzský tým tak odolal hrozbě vyřazení a dál pokračuje v turnaji po výhře 2:1 nad Irskem. 1 (vítězství domácích) v kurzu 1,47 vsadit u Fortuny "Islanďané podali v zápase proti Anglii heroický výkon. Francouzi obvzláště ve druhé půli zabrali pořádně zabrali také. Podcenění od Islandu od Francouzů nejspíše nehrozí. Dopadnout jako Anglie určitě nechtějí. Islandu se povedlo zaskočit favorita v osmifinále, ale i přes perfektní týmovou hru založenou na skvělé fyzičce se jim to v tomto případě už nepovede." docela easy Měl jsem vsazenou plichtu (již ke konci první půlky jsem tušil, že to nevyjde) a 0-4 žluté karty, což to celé v klidu zalepilo :-)


source: wikipedia

text: 1. leden je první den roku podle gregoriánského kalendáře i juliánského kalendáře. Do konce roku zbývá 364 dní (365 v přestupném roce). Dnem 1. ledna počínal se rok podle kalendáře zavedeného Juliem Caesarem v Římě (45 př. n. l.) Považovat 1. leden za počátek roku se udrželo až do pozdního středověku, a to navzdory odporu římskokatolické církve. Pak byl tento zvyk (usus) na krátký čas potlačen, ale již na sklonku středověku se znova objevuje a od počátku 17. století se začal všeobecně prosazovat. V Čechách se stal 1. leden počátkem roku nejprve v pražské kanceláři arcibiskupské (od roku 1366) a teprve od 1. poloviny 16. století se prosadil obecněji. Podle pranostiky „Na Nový rok o slepičí krok“ bývá den o něco delší, než v době zimního slunovratu (zpravidla 21. prosince). Na území České republiky tento rozdíl činí 7 minut. 1. leden je počátkem roku pro větší část obyvatel Země, ale pro mnohé tomu tak není (Čína, islámské země apod.). Události Česko 1770 – Císařovna Marie Terezie vydala nový trestní zákoník, tzv. Tereziánský trestní zákoník. Trestní právo tím bylo v českých a rakouských zemích sjednoceno. 1784 – Začaly se vést meteorologické záznamy v Klementinu. Vznikla tak nejdelší souvislá řada meteorologických údajů na světě. 1800 – Na území Rakousko-Uherska (a tedy i v zemích českých) se poprvé začalo platit papírovými bankovkami. 1812 – V českých zemích vstoupil v platnost všeobecný zákoník, který upravoval vztahy občanů na základě principu rovnosti před zákonem. 1818 – Místní farář a známý básník Antonín Jaroslav Puchmajer založil v Radnicích u Rokycan český čtenářský spolek. Byla to první organizace tohoto druhu v Čechách. 1831 – Své veřejné působení zahájila prohlášením Vlastencům naší národní literatury milovným Matice česká, původně peněžní fond a nakladatelství, později společnost pro vydávání české literatury. 1833 – Josef Kajetán Tyl přebral redakci časopisu Jindy a jiní, založil Květy. 1846 – Na doporučení Františka Palackého převzal řízení časopisu Pražské noviny novinář Karel Havlíček Borovský. 1849 – Zahájen pravidelný železniční spoj Brno-Česká Třebová, jako již druhé stálé železniční spojení z města Brna. 1861 – Díky úsilí Ladislava Riegera vyšlo první číslo českých novin Národní listy. 1876 V Rakousku-Uhersku se začala oficiálně používat metrická soustava. Po několikaletém zkušebním období přešly české země na světový desetinný systém měr a vah. 1900 – V Čechách se poprvé platilo korunami. Směnný kurz koruny k původnímu platidlu – zlatému – byl 2:1. 1915 – V Brně vznikla první družina Skautů. Postupně vznikaly i další skupiny, které se o rok později spojily do Moravské družiny skautů 1940 – Byly přerušeny diplomatické vztahy se SSSR. Znovu byly obnoveny 18. července 1941 podepsáním československo-sovětské smlouvy. 1943 – Spojením měst Frýdek a Místek s dalšími třemi obcemi vzniklo dnešní město Frýdek-Místek. 1949 V Československu vstoupil v platnost Zákon o krajském zřízení , který zrušil zemské uspořádání a nahradil je 14 kraji. Město Zlín bylo přejmenováno na Gottwaldov podle prvního komunistického prezidenta Klementa Gottwalda. 1950 Zrušena staletí trvající praxe vedení matrik na farách. Nová restrukturalizace průmyslu rozdělila některé nedávno vzniklé společnosti na závody přímo podléhající ústředním orgánům. 1953 – Vznikly Státní spořitelna a Liberecké automobilové závody. 1956 – Založena Filharmonie Brno. 1969 – ČSSR se stala federací. 1973 – Československá pošta zavedla poštovní směrovací čísla. 1977 – Charta 77 vydala svůj první dokument – Prohlášení Charty 77. 1990 Město Zlín se vrátilo ke svému původnímu jménu (v letech 1949–1989 se jmenovalo Gottwaldov). Novoroční amnestie prezidenta Václava Havla, amnestováno bylo více než 23 tisíc lidí z tehdejších 31 tisíc vězňů. První novoroční projev Václava Havla, prvního nekomunistického prezidenta od roku 1948. 1992 – Zanikla Československá televize a vznikly Česká televize a 'Slovenská televize. 1993 – Se zánikem Československa vznikly nástupnické státy Česká republika a Slovenská republika. 1996 – Vznikl 76. okres Jeseník. 2000 České republice vzniklo 14 nových krajů. Byl vyhlášen Národní park České Švýcarsko. Byla založena Univerzita Tomáše Bati ve Zlíně. 2003 – V České republice zahájily činnost obce s rozšířenou působností. 2011 – Ukončila činnost a vstoupila do likvidace středo-pravicová strana Unie svobody–DEU. 2013 – Prezident republiky Václav Klaus vyhlásil částečnou amnestii. 2016 – Byla vyhlášena CHKO Brdy. Svět 660 př. n. l. – Džimmu, legendární zakladatel císařské dynastie v Japonsku, nastoupil na trůn. 153 př. n. l. – V římském konzulátním kalendáři se 1. leden stal začátkem roku. Do této doby rok začínal 1. březnem. 45 př. n. l. – V Římské říši se začal používat juliánský kalendář, zavedený Juliem Caesarem. 404 – Poslední známé gladiátorské zápasy, předpokládá se, že jde o ty, během nichž rozlícení diváci ubili sv. Telemacha, který pronikl do arény, aby proti nim protestoval. Zápasy pak definitivně zakázal císař Honorius. 1001 – Štěpán I. Svatý se stal prvním uherským králem. 1527 – Chorvatská šlechta zvolila Ferdinanda I. Habsburského za svého krále. 1533 – Anglický král Jindřich VIII. se oženil s Annou Boleynovou 1571 – Papež sv. Pius V. bulou Licet ex debito potvrdil milosrdné bratry jako řeholní kongregaci. 1700 – Car Petr I. Veliký zavedl v Rusku juliánský kalendář. 1739 – Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier objevil Bouvetův ostrov. 1772 – V Londýně začal prodej historicky prvního cestovního šeku, který mohl být použit v 90 evropských městech. 1778 – Vyšlo první číslo britských novin The Times. 1801 – Italský astronom Giuseppe Piazzi objevil první planetku a pojmenoval ji podle římské bohyně plodnosti a úrody Ceres. 1804 – Haiti vyhlásilo nezávislost na Francii. 1874 – V Rusku byla zavedena základní vojenská služba. 1877 – Královna Viktorie se stala císařovnou Indie. 1900 – Nigérie se stala britským protektorátem. 1901 – Proběhlo oficiální vyhlášení Australského svazu. Novým hlavním městem byla určena Canberra. 1912 – Byla svržena dynastie Čching a vyhlášena Čínská republika. 1919 Ve Smolensku byla vyhlášena Běloruská svazová socialistická republika. Vilnius byl obsazen polskými jednotkami. 1939 – V USA byla založena firma Hewlett-Packard. 1941 – 26 států podepsalo ve Washingtonu Deklaraci spojených národů. 1944 – Polní maršál Erwin Rommel byl jmenován velitelem skupiny armád B ve Francii. 1945 – Luftwaffe zahájila operaci Bodenplatte. 1956 – Súdán získal nezávislost. Do té doby byl spravován jako anglo-egyptské kondominium. 1958 – Vstoupilo v platnost Euroatom – Evropské společenství pro atomovou energii. 1959 – Kubánská revoluce: Diktátor Fulgencio Batista uprchl z Kuby, což znamenalo vítězství povstalců vedených Fidelem Castrem. 1960 – Kamerun vyhlásil nezávislost. 1973 – K EHS se připojilo Spojené království, Irsko a Dánsko. 1979 – Byl zahájen 1. ročník nejtěžšího a nejdelšího automobilového závodu – Rallye Paříž-Dakar. 1981 – K EHS se připojilo Řecko. 1983 – V síti ARPANET, přímém předchůdci internetu, se staly standardem protokoly TCP/IP. 1986 – K EHS se připojilo Španělsko a Portugalsko. 1994 Vznikl Evropský hospodářský prostor. Severoamerická obchodní dohoda NAFTA nabyla účinnosti. 1995 K EU se připojilo Rakousko, Švédsko a Finsko. Byla založena Světová obchodní organizace. Finsko vstoupilo do ESA. 1997 – Kofi Annan se stal generálním tajemníkem OSN. 1999 – Evropská měnová jednotka ECU byla nahrazena eurem. Společnou měnu začalo využívat 11 zemí (Belgie, Finsko, Francie, Irsko, Itálie, Lucembursko, Německo, Nizozemsko, Portugalsko, Rakousko a Španělsko). 2000 Ruským prezidentem se stal Vladimir Putin. Evropská centrální banka převzala úlohy národních centrálních bank. 2001 – Zavedení eura v Řecku. 2002 – Zavedení eurobankovek a euromincí v Evropské unii. 2007 Rumunsko a Bulharsko se staly členy Evropské unie. Zavedení eura ve Slovinsku 2008 – Zavedení eura na Maltě a Kypru 2009 – Zavedení eura na Slovensku 2011 Zavedení eura v Estonsku V Brazílii se ujala úřadu první prezidentka Dilma Rousseffová. 2014 – Zavedení eura v Lotyšsku 2015 – Zavedení eura v Litvě 2023 – Zavedení eura v Chorvatsku Narození Viz též :Kategorie:Narození 1. ledna — automatický abecedně řazený seznam. Česko 1678 – František Ferdinand Kinský, šlechtic, diplomat a politik († 12. září 1741) 1799 – Šebestián Kubínek, písmák, kazatel a šiřitel knih († 18. července 1882) 1800 – Václav Emanuel Horák, varhaník, hudební skladatel a pedagog († 3. září 1871) 1809 – František Josef Görner, arciděkan v Horní Polici († 24. října 1883) 1817 – Salomon Reich, podnikatel ve sklářství, starosta Velkých Karlovic († 1. dubna 1900) 1849 – Alois Epstein, pediatr († 25. října 1918) 1850 – Miroslav Krajník, básník a překladatel († 3. července 1907) 1851 – Emanuel Chvála, hudební kritik a skladatel († 28. října 1924) 1852 – Friedrich Legler, pedagog, novinář, poslanec Českého zemského sněmu († 31. října 1919) 1855 – František Mlčoch, československý politik († 24. září 1921) 1858 – Vlasta Pittnerová, spisovatelka († 2. března 1926) 1860 Jan Antoš, spisovatel († 6. června 1899) Jan Vilímek, malíř († 15. dubna 1938) 1862 – Jindřich Vaníček, sokolský funkcionář († 2. června 1934) 1863 Karel Ondříček, houslový virtuos († 30. března 1943) Jindřich Souček, technik, hudební skladatel a sbormistr († 16. listopadu 1940) 1867 – Karel Mušek, divadelní herec a režisér († 12. listopadu 1924) 1869 – Ema Pechová, herečka († 2. prosince 1965) 1871 – Antonín Svěcený, československý politik († 12. prosince 1941) 1875 – Otakar Srdínko, lékař a politik († 21. prosince 1930) 1878 – József Törköly, československý politik maďarské národnosti († 14. dubna 1938) 1881 – Emanuel Chobot, polský politik na Těšínsku († 7. června 1944) 1885 – Karel Kügler, operní pěvec–tenorista, herec, režisér († 4. listopadu 1950) 1887 – Rudolf Smetánka, voják a politik († 1958) 1888 – Eduard Bass, spisovatel a novinář († 2. října 1946) 1891 – Jan Vážný, profesor římského práva († 18. dubna 1942) 1893 Karel Dvořák, sochař († 28. února 1950) František Stanislav, politik, umučen v Osvětimi († 23. července 1941) 1894 František Götz, literární historik, kritik, dramatik a dramaturg († 7. července 1974) Miloš Vávra, lékař a amatérský herec († 21. srpna 1964) 1896 Ivan Párkányi, rusínsky politik, ministr vlády ČSR, guvernér Podkarpatské Rusi († 23. prosince 1996) Jiří Haller, bohemista a lexikograf († 25. ledna 1971) 1898 – Viktor Ullmann, hudební skladatel, pianista a dirigent († 17. října 1944) 1903 – Kurt Spielmann, německy hovořící architekt († 1943) 1904 – Jan Schneeweis, klavírista, hudební skladatel, sbormistr († 24. prosince 1995) 1913 – Vladimír Vokolek, básník, prozaik a esejista († 23. července 1988) 1915 Josef Kratochvil, spisovatel, skautský činitel a vysokoškolský pedagog († 26. května 2001) Jan Opletal, student, zabit při protinacistické demonstraci († 11. listopadu 1939) 1921 – Václav Pleskot, předseda Československého olympijského výboru († 29. září 2012) 1926 – Václav Bubník, hokejový reprezentant († 27. března 1990) 1931 – Václav Edvard Beneš, česko-americký matematik 1932 – Vlastislav Housa, sochař († 5. září 2004) 1934 – Marie Goretti Boltnarová, katolická řeholnice, boromejka († 8. března 2022) 1935 – Karel Paukert, varhaník, hobojista a umělecký kurátor 1936 – Irena Aulitisová, politička 1938 – Miloš Vojíř, fotograf 1947 – Václav Vokolek, spisovatel a publicista 1950 – Antoni Szpyrc, amatérský historik, folklorista a malíř († 29. prosince 2014) 1955 Igor Kučera, biochemik Jana Vaňhová, hejtmanka Ústeckého kraje 1959 – Monika Ševčíková, malířka 1962 – Borek Nedorost, klávesista 1964 – Ivo Purš, historik umění 1965 Vít Malinovský, saxofonista Petr Vacek, herec, zpěvák a tlumočník 1971 – Bobby Holík, hokejista 1977 – Leoš Friedl, tenista 1979 – Daniel Seman, hokejista 1981 – Marek Tomica, hokejový útočník 1982 – Vladimír Socha, popularizátor vědy a publicista 1988 – Marcel Gecov, fotbalový záložník 1994 – Kateřina Zemanová, dcera prezidenta Svět 1431 – Alexandr VI., papež († 18. srpna 1503) 1449 – Lorenzo I. Medicejský, vládce Florencie († 8. dubna 1492) 1484 – Ulrich Zwingli, švýcarský humanistický teolog († 11. října 1531) 1516 – Markéta Eriksdotter Leijonhufvud, švédská královna jako manželka Gustava I. († 1551) 1557 – Štěpán Bočkaj, vůdce uherského protihabsburského povstání, sedmihradský kníže a uherský protikrál († 29. prosince 1606) 1600 – Friedrich Spanheim, nizozemský teolog († 14. května 1649) 1614 – Jindřich Fridrich Falcký, syn českého krále Fridricha Falckého († 17. ledna 1629) 1618 – pokřtěn Bartolomè Esteban Murillo, španělský malíř († 3. dubna 1682) 1655 – Christian Thomasius, německý filozof a progresivní pedagog († 23. září 1728) 1697 – Antonio Galli da Bibbiena, italský malíř a architekt († 28. ledna 1774) 1711 – Franz von der Trenck, plukovník pandurů, vězeň na Špilberku, († 4. října 1749) 1745 – Vincenc Maria Strambi, italský biskup a světec († 1. ledna 1824) 1752 – Betsy Rossová, americká švadlena; ušila první americkou vlajku († 30. ledna 1836) 1766 – Antoine-Vincent Arnault, francouzský dramatik, básník a politik († 16. září 1834) 1767 – Heinrich Adolf Schrader, německý lékař, mykolog a botanik († 22. října 1836) 1771 – Georges Cadoudal, francouzský generál († 25. června 1804) 1788 – Étienne Cabet, francouzský filosof a utopický socialista († 9. listopadu 1856) 1806 – Lionel Kieseritzky, německý šachový mistr († 18. května 1853) 1809 – Achille Guénée, francouzský advokát a entomolog († 30. prosince 1880) 1814 – Chung Siou-čchüan, vůdce povstání proti dynastii Čching († 1. června 1864) 1823 – Sándor Petőfi, maďarský básník († 31. července 1849) 1854 – James Frazer, skotský antropolog a etnolog († 7. května 1941) 1861 – Marcellin Boule, francouzský paleoantropolog a paleontolog († 4. července 1942) 1863 Aleko Konstantinov, bulharský spisovatel († 23. května 1897) Pierre de Coubertin, francouzský pedagog a historik, zakladatel moderních olympijských her († 2. září 1937) Rūdolfs Blaumanis, lotyšský spisovatel († 4. září 1908) Heinrich Clam-Martinic, rakouský politik († 7. března 1932) 1864 – Alfred Stieglitz, americký fotograf († 13. července 1946) 1866 – Peter Elfelt, dánský fotograf a filmový režisér († 18. února 1931) 1872 – James Young, americký filmový režisér, herec a scenárista († 9. června 1948) 1879 Edward Morgan Forster, anglický spisovatel († 7. června 1970) Ernest Jones, britský neurolog a psychoanalytik († 11. února 1958) Petar Živković, srbský generál a první jugoslávský premiér († 3. února 1947) 1880 – Ernest Townsend, anglický portrétista († 22. ledna 1944) 1883 – Ičiró Hatojama, japonský premiér († 7. března 1959) 1887 – Wilhelm Canaris, německý admirál († 9. dubna 1945) 1888 – Frank Stokes, americký kytarista a zpěvák († 12. září 1955) 1889 – Dario Beni, italský cyklista († 11. února 1969) 1892 – Mahidol Adunjadét, thajský princ († 24. září 1929) 1894 – Šatendranáth Bose, indický fyzik († 4. února 1974) 1895 – J. Edgar Hoover, první ředitel americké agentury FBI († 2. května 1972) 1900 – Čiune Sugihara, japonský diplomat († 31. července 1986) 1908 Elizabeth Bentley, americká špiónka pracující pro Sovětský svaz († 3. prosince 1963) Julia Pirotte, polská fotoreportérka († 25. července 2000) Bill Tapia, americký hudebník († 2. prosince 2011) 1909 Marcel Balsa, francouzský automobilový závodník († 11. srpna 1984) Stepan Bandera, ukrajinský nacionalista († 15. října 1959) Dana Andrews, americký filmový a divadelní herec († 17. prosince 1992) 1911 – Roman Totenberg, polský houslista a pedagog († 8. května 2012) 1912 – Kim Philby, důstojník britských tajných služeb a agent KGB († 11. května 1988) 1915 Branko Ćopić, srbský spisovatel a básník († 26. března 1984) Józef Światło, polský emigrant, pracovník CIA († 2. září 1994) 1916 – Rechavam Amir, izraelský voják a diplomat († 4. dubna 2013) 1918 – Jo'el Palgi, izraelský voják a diplomat († 21. února 1978) 1919 J. D. Salinger, americký spisovatel († 27. ledna 2010) Petr Kien, německý výtvarník a básník († 1944) Sirr al-Chatim al-Chalífa, súdánský prezident († 18. února 2006) Binjamin Gibli, náčelník izraelské vojenské rozvědky Aman († 19. srpna 2008) 1920 Al Minns, americký černošský tanečník († 24. dubna 1985) Alfred A. Tomatis, francouzský otorhinolaryngolog († 25. prosince 2001) José Antonio Bottiroli, argentinský hudební skladatel a básník († 15. března 1990) 1921 César Baldaccini, francouzský sochař († 6. prosince 1998) Alain Mimoun, alžírský olympijský vítěz v maratonu († 27. června 2013) 1923 Milt Jackson, americký jazzový vibrafonista a skladatel († 9. října 1999) Nanao Sakaki, japonský básník († 22. prosince 2008) 1924 Arthur Danto, americký kritik umění a filosof († 25. října 2013) Jacques Le Goff, francouzský historik († 1. dubna 2014) 1926 José Manuel Estepa Llaurens, španělský kardinál († 21. července 2019) Hilda Múdra, slovenská trenérka krasobruslení († 22. listopadu 2021) 1927 Vernon L. Smith, americký ekonom, nositel Nobelovy ceny Maurice Béjart, francouzský choreograf († 21. listopadu 2007) 1928 Iain Crichton Smith, skotský básník a romanopisec († 15. října 1998) Hap Sharp, americký automobilový závodník († 7. května 1993) 1929 Zbigniew Nienacki, polský spisovatel a novinář († 23. září 1994) Robert Büchler, slovensko-izraelský historik († 14. srpna 2009) 1930 – Džafar Nimeiry, súdánský prezident († 30. května 2009) 1933 – Ranko Bugarski, srbský filolog 1934 – Raúl Eduardo Vela Chiriboga, ekvádorský kardinál († 15. listopadu 2020) 1936 – Ivan Balaďa, slovenský filmový a televizní režisér a scenárista († 17. června 2014) 1937 – Eduardo Martínez de Pisón, španělský geograf, spisovatel, horolezec 1938 Fuád Masúm, irácký prezident Frank Langella, americký herec italského původu Carlo Franchi přezdívaný Gimax, italský automobilový závodník († 13. ledna 2021) Halit Akçatepe, turecký herec († 31. března 2017) 1939 – Michèle Mercier, francouzská herečka 1940 – Arnold Mindell, americký psychoterapeut 1942 Country Joe McDonald, americký zpěvák a kytarista Alassane Ouattara, prezident Pobřeží slonoviny Gennadij Sarafanov, sovětský vojenský letec a kosmonaut († 29. září 2005) 1943 Richard Sennett, americký sociolog Don Novello, americký herec a režisér 1944 Umar al-Bašír, súdánský prezident Ján Čarnogurský, slovenský premiér a československý politik Mati Unt, estonský spisovatel, dramaturg a kritik († 22. srpna 2005) Vjačeslav Cugba, premiér Abcházie 1945 Gail Zappa, druhá manželka hudebníka Franka Zappy († 7. října 2015) Jacky Ickx, belgický automobilový závodník 1946 – Roberto Rivelino, brazilský fotbalista 1947 Jaroslav Boroš, slovenský fotbalista, útočník, reprezentant Československa Vladimir Titov, sovětský a ruský kosmonaut Lynne Tillman, americká spisovatelka a kulturní kritička 1949 – Zvonko Fišer, slovinský právník 1950 – Morgan Fisher, anglický klávesista a skladatel 1951 Jakup Krasniqi, předseda kosovského parlamentu Jim Rakete, německý fotograf a fotožurnalista Emanuel Sideridis, řecký hudebník, baskytarista, zpěvák a skladatel 1953 Alpha Blondy, zpěvák a textař původem z Pobřeží slonoviny Philippe Douste-Blazy, francouzský ministr zahraničí Zoran Janković, slovinský politik 1954 – Richard Edson, americký herec a muzikant 1955 Ivan Šimko, slovenský politik, ministr Vladimír Župan, ukrajinský klavírní virtuos, hudební skladatel a pedagog 1956 Sergej Avdějev, ruský kosmonaut Andy Gill, britský kytarista a hudební producent († 1. února 2020) Christine Lagardeová, generální ředitelka Mezinárodního měnového fondu 1957 Volodimir Kiseljov, sovětský olympijský vítěz ve vrhu koulí († 7. ledna 2021) Christopher Moore, americký spisovatel komické fantasy 1959 Abdul Ahad Mómand, afghánský kosmonaut Michel Onfray, francouzský filozof 1961 Graham McTavish, skotský herec Sven Regener, německý hudebník a spisovatel 1963 - Milan Luhový, slovenský fotbalista 1968 – Davor Šuker, chorvatský fotbalista 1971 – Chris Potter, americký saxofonista, klarinetista a hudební skladatel 1977 – Hasan Salihamidžić, bosenský fotbalista 1980 Olivia Ruiz, francouzská zpěvačka Jennifer Lauretová, francouzská herečka 1981 – Zsolt Baumgartner, maďarský automobilový závodník 1982 – David Nalbandian, argentinský tenista 1983 Daniel Jarque, španělský fotbalista († 8. srpna 2009) Mark Beaumont, skotský cyklista 1984 – Paolo Guerrero, peruánský fotbalista 1985 Steven Davis, irský fotbalista Oscar Gatto, italský cyklista 1990 – Andrej Chalimon, ruský herec Úmrtí Viz též :Kategorie:Úmrtí 1. ledna — automatický abecedně řazený seznam. Česko 1856 – Josef Myslimír Ludvík, kněz, historik a spisovatel (* 22. dubna 1796) 1864 – Friedrich Egermann, severočeský sklářský odborník a podnikatel (* 5. března 1777) 1871 – Karel Vladislav Zap, vlastenecký učitel, spisovatel, historik (* 8. ledna 1812) 1877 – Fridolin Wilhelm Volkmann, filozof a psycholog (* 1821) 1890 – František Chalupa básník, spisovatel a překladatel (* 30. prosince 1857) 1899 – Otokar Mokrý, básník, žurnalista a překladatel (* 25. května 1854) 1906 – Josef Miroslav Weber, houslista a hudební skladatel žijící v cizině (* 9. listopadu 1854) 1916 – František Steiner, poslanec Českého zemského sněmu, starosta Kolína (* 12. května 1837) 1917 – Karel Bulíř, učitel a redaktor (* 27. října 1840) 1920 František Korbel, česko-americký podnikatel a zakladatel kalifornských vinic (* ? 1831) Růžena Svobodová, spisovatelka (* 10. července 1868) 1922 – Miloš Čech, starokatolický kněz, bratr spisovatele Svatopluka Čecha (* 15. dubna 1855) 1942 – Jaroslav Ježek, hudební skladatel (* 25. září 1906) 1948 – Rudolf Bechyně, politik (* 6. dubna 1881) 1970 – Pavel Teimer, grafik a typograf (* 6. dubna 1935) 1973 – František Běhounek, fyzik a spisovatel (* 28. října 1898) 1980 – Josef Voříšek, letecký konstruktér, designér a fotograf (* 12. prosince 1902) 1990 Jan Svoboda, fotograf (* 27. července 1934) Antonín Kalina, nositel titulu Spravedlivý mezi národy (* 17. února 1902) 1991 – Jan Lauschmann, chemik a fotograf (* 1. dubna 1901) 1993 – Hugo Laitner, zakladatel kladenského hokeje, fotbalový záložník a tenista (* 16. ledna 1901) 1995 – Otto Eckert, sochař a keramik (* 4. října 1910) 1996 – Libuše Jansová, archeoložka (* 5. října 1904) 2000 – Heda Halířová, autorka knih pro mládež (* 13. září 1914) 2004 – Jiří Loewy, novinář, publicista a politik (* 13. července 1930) 2017 – František Benda, chemik, politik a duchovní (* 7. srpna 1944) 2018 – Jakub Zedníček, herec a moderátor (* 13. června 1990) 2019 – Pavel Švancer, architekt (* 9. června 1934) Svět 379 – sv. Basileios Veliký, biskup, učitel církve a otec východního mnišství (* okolo 330) 898 – Odo Pařížský, západofranský král (* 860) 1260 – Hugolin z Gualdo Cattaneo, italský augustiniánský poustevník, blahoslavený (* 1200) 1277 – Filip Sicilský, achajský kníže a titulární soluňský král (* 1256) 1515 – Ludvík XII., francouzský král z dynastie Valois-Orleans († 27. června 1462) 1559 – Kristián III., dánský a norský král (* 1503) 1560 – Joachim du Bellay, francouzský renesanční spisovatel, básník a kritik (* 1522) 1671 – Paul-Philippe Hardouin de Péréfixe de Beaumont, arcibiskup pařížský (* 1606) 1713 – Giuseppe Maria Tomasi, italský kardinál, katolický světec (* 12. září 1649) 1732 – Nicolò Grimaldi, italský zpěvák-kastrát (mezzosoprán) (* 5. dubna 1673) 1736 – Ahmed III., osmanský sultán (* 31. prosince 1673) 1748 – Johann Bernoulli, švýcarský matematik (* 6. srpna 1667) 1766 – Jakub František Stuart, neúspěšný uchazeč o anglický a skotský trůn (* 10. června 1688) 1768 – Jean Restout, francouzský malíř (* 26. března 1692) 1777 – Emanuele Barbella, italský houslista a hudební skladatel (* 14. dubna 1718) 1782 – Johann Christian Bach, německý hudební skladatel (* 5. září 1735) 1784 – Andrej Jaslinský, slovenský fyzik a filosof (* 1. září 1715) 1789 – Johann Ernst Basilius Wiedeburg, německý matematik, fyzik a astronom (* 24. června 1733) 1793 – Francesco Guardi, italský malíř (* 5. října 1712) 1796 – Alexandre-Théophile Vandermonde, francouzský matematik (* 28. února 1735) 1817 – Martin Heinrich Klaproth, německý chemik (* 1. prosince 1743) 1818 – Fedele Fenaroli, italský hudební skladatel a pedagog (* 25. dubna 1730) 1824 – Vincenc Maria Strambi, italský biskup a světec (* 1. ledna 1745) 1844 – George Harpur Crewe, anglický politik (* 1. února 1795) 1850 – Raphael Georg Kiesewetter, rakouský hudební historik (* 29. srpna 1773) 1851 – Heinrich Friedrich Link, německý přírodovědec a botanik (* 2. února 1767) 1873 – Saint-Marc Girardin, francouzský politik a literární kritik (* 19. února 1801) 1877 – Alfred Bruyas, francouzský sběratel umění, mecenáš a osobní přítel mnoha umělců († 15. srpna 1821) 1881 – Louis Auguste Blanqui, francouzský politik (* 7. února 1805) 1894 – Heinrich Hertz, německý fyzik (* 22. února 1857) 1900 – Adam Budwiński, polský právník (* 27. ledna 1845) 1903 – Ernst Friedländer, německý archivář (* 28. srpna 1841) 1905 – Valentin Paquay, belgický kněz, blahoslavený katolické církve (* 17. listopadu 1828) 1918 – Bidar Kadınefendi, hlavní manželka a konkubína osmanského sultána Abdulhamida II. (* 5. května 1858) 1931 – Martinus Willem Beijerinck, nizozemský botanik a mikrobiolog (* 16. března 1851) 1943 – Arthur Ruppin, německý sociolog a sionista (* 1. března 1876) 1946 – Ernst Sellin, německý profesor (* 26. května 1867) 1947 – Eugen Lanti, francouzský, v esperantu píšící, spisovatel (* 19. července 1879) 1953 – Hank Williams, americký zpěvák (* 17. září 1923) 1954 – José Millán Astray, zakladatel Španělské cizinecké legie (* 5. července 1879) 1958 – Edward Henry Weston, americký fotograf (* 24. března 1886) 1966 – Vincent Auriol, francouzský politik (* 27. srpna 1884) 1972 Eberhard Wolfgang Möller, německý nacistický spisovatel (* 6. ledna 1906) Maurice Chevalier, francouzský zpěvák (* 12. září 1888) 1975 Kalle Anttila, finský zápasník, olympijský vítěz (* 30. srpna 1887) Kjúsaku Ogino, japonský gynekolog (* 25. března 1882) 1978 – Hamdamšaltaneh Pahlaví, íránská princezna (* 22. února 1903) 1980 – Peter Broeker, kanadský automobilový závodník (* 15. května 1929) 1981 Kazimierz Michałowski, polský archeolog egyptolog (* 14. listopadu 1901) Mauri Rose, americký automobilový závodník (* 26. května 1906) 1984 – Alexis Korner, britský bluesový hudebník (* 19. dubna 1928) 1992 – Grace Hopperová, americká matematička (* 9. prosince 1906) 1993 – Adolf Lang, německý automobilový závodník (* 4. května 1913) 1995 – Eugene Paul Wigner, americký fyzik maďarského původu, nositel Nobelovy ceny (* 17. listopadu 1902) 1998 Åke Seyffarth, švédský rychlobruslař, olympijský vítěz (* 15. prosince 1919) Helen Willsová Moodyová, americká tenistka (* 6. října 1905) 2001 – Emil Horváth st., slovenský herec (* 27. srpna 1923) 2003 Elena Lacková, slovenská spisovatelka (* 22. března 1921) Joe Foss, americký letec, guvernér Jižní Dakoty (* 17. dubna 1915) 2004 – Nora Szczepańska, polská spisovatelka (* 23. května 1914) 2009 Johannes Mario Simmel, rakouský spisovatel (* 7. dubna 1924) Ron Asheton, americký kytarista, člen skupiny The Stooges (* 17. července 1948) 2012 Kiro Gligorov, makedonský politik, právník a první prezident nezávislé republiky Makedonie (* 1917) Fred Milano, americký doo-wopový zpěvák (* 26. srpna 1939) Jafa Jarkoni, izraelská zpěvačka (* 24. prosince 1925) Bob Anderson, anglický šermíř a filmový choreograf bojových scén (* 15. září 1922) 2013 – Patti Page, americká zpěvačka (* 8. listopadu 1927) 2014 Herman Pieter de Boer, nizozemský spisovatel (* 9. února 1928) Sam Ulano, americký jazzový bubeník (* 12. srpna 1920) 2015 Omar Karámí, libanonský politik (* 7. září 1934) Jeff Golub, americký kytarista (* 15. dubna 1955) Boris Morukov, ruský lékař a kosmonaut (* 1. října 1950) Mario Cuomo, americký politik (* 15. června 1932) 2016 – Vilmos Zsigmond, maďarsko-americký kameraman (* 16. června 1930) 2019 Dagfinn Bakke, norský umělec (* 16. srpna 1933) Ed Corney, americký kulturista (* 9. listopadu 1933) Feis Ecktuh, nizozemský rapper, zastřelen (* 25. ledna 1986) Pegi Young, americká zpěvačka (* 1. prosince 1952) Pravidelné události Novoroční koncert Vídeňských filharmoniků Mnozí státníci na Nový rok přednesou svůj novoroční projev Svátky Česko Státní svátek: Den obnovy samostatného českého státu Mečislav, Mečislava Svět Nový rok Mezinárodní den míru Slovensko: Státní svátek: Den vzniku Slovenské republiky (slovensky Deň vzniku Slovenskej republiky) Itálie: Madre di Dio Belgie, Francie, Lucembursko: Jour de l'An Kuba: Den revoluce Kamerun, Haiti, Súdán: Den nezávislosti Samoa: Den nezávislosti Tchaj-wan: Vznik republiky Katolický kalendář Oktáv Narození Páně (svátek Panny Marie, Matky Boží) sv. Zdislava z Lemberka – matka a dominikánská terciářka sv. Fulgencius z Ruspe – biskup sv. Svatý Telemachus – mučedník sv. Svatý Klárus – opat sv. Svatý Eugendus – opat sv. Svatý Frodobertus – opat sv. Giuseppe Maria Tomasi – kardinál sv. Justin ze Chieti – biskup sv. Vilém z Volpiana – opat sv. Svatý Odilo – opat sv. Zygmunt Gorazdowski – polský kněz sv. Vincenc Maria Strambi – biskup a pasionista sv. Severín Gallo – řeholník a mučedník bl. Andrés Gómez Sáez – španělský mučedník a salesián bl. René Lego a Jean Lego – francouzští kněží, mučedníci a bratři bl. Lojze Grozde – laik a slovinský mučedník bl. Marian Konopiński – polský kněz a mučedník bl. Hugolin z Gualdo Cattaneo – poustevník bl. Valentin Paquay – františkán Pranostiky Česko Připadne-li Nový rok na pondělí, prorokuje se krutá zima, vlhké jaro, povodně a těžké nemoci.Připadne-li na úterý, bude zima ještě krutější, ale zato úrodný rok.Připadne-li na středu, lze očekávat příznivý rok, mnoho vína, ale žádný med.Připadne-li na čtvrtek, předpovídá se mírná zima, větrné jaro, parné léto, krásný podzimek, mnoho ovoce a hojnost obilí.Připadne-li na pátek, nutno se obávat očních nemocí, také lidé budou hojně mříti, a dokonce hrozí i válka.Připadne-li na sobotu, bývá málo obilí, málo větrů, mnoho ovoce, ale také mnoho zimnic.Připadne-li na neděli, lze očekávat mírnou zimu, úrodné jaro a větrné léto. Na Nový rok o slepičí krok. Na Nový rok o zaječí skok. Na Nový rok – do zimy skok. Jak na Nový rok, tak po celý rok. Hospodář si první leden pamatuje, ten mu na budoucí rok ukazuje. Novoroční noc jasná a klidná, bude povětrnost pro úrodu vlídná. Novoroční noc světlá a tichá bez deště a větru znamená dobrý rok. Je-li na Nový rok hezky, budou pěkné žně. Svítí-li na Nový rok, co by forman pár koní okšíroval a zapřáhl, bude sedlák pohodlně klidit. Jestli na Nový rok třeba jen tolik slunka zasvítí, co by vozka bičem mrsknul, bude srpen jasný. Na Nový rok zrána jasné lesky, prorokují v létě časté blesky. Na Nový rok déšť – o Velikonocích sníh. Nový rok tmavý – Velká noc bílá. Je-li na Nový rok blátivo, bude po celý rok nepohoda míti navrch. Jsou-li červánky v novoroční den, přinesou jistě samou slotu jen. Na Nový rok ráno nebe rudé – nepohoda, svízel velká bude. Novoroční noci vítr od východu pro dobytek mor, vítr od západu králům smrt, od poledne mor lidem, od půlnoci neúrodu přinášel. Reference Externí odkazy Lednové dny


text: Objemová hustota částic je fyzikální veličina, která udává počet částic v jednotkovém objemu látky. Značení Značka veličiny: NV Jednotka SI: metr na −3, značka jednotky: m−3 Další jednotky: litr na −1 (1 l−1 = 1 000 m−3) Výpočet Hodnotu objemové hustoty částic určuje vztah , kde je počet částic v tělese a je objem tělesa. Související články Fyzika částic Molekulová fyzika Molární objem Fyzika částic Fyzikální veličiny lv:Koncentrācija#Fizikā lietots jēdziens


text: Ľudo Izák, pseudonymem Miloš Raveň (1895–1978) byl slovenský lékař, básník a esperantista. Dílo Vlastní dílo Reĝo de Petra Bukedeto el slovakaj popolkantoj Al altaj tatroj Překlady Eksperimento Damoklo - P. Karvaš Související články Esperantská literatura Slovenští básníci Slovenští esperantisté Narození v roce 1895 Úmrtí v roce 1978 Muži


source: fineweb

text: Americké komando provádí svou misi kdesi na této planetě. Teď si řekněme, že jich je asi tak 70 a máme to ... pro dnešní den. Aniž by to americká veřejnost věděla, tajné síly uvnitř ozbrojených sil USA provádí operace ve většině zemí světa. Tato nová mocenská elita Pentagonu vede globální válku, jejíž rozměry a rozsah nebyly nikdy odhaleny, tedy až dosud. Ač je dobře známo, že síly speciálních operací USA se posílají do válečných zón Afghánistánu a Iráku, a je čím dál zjevnější, že tyto jednotky operují pod pokličkou v zónách konflikt, jako v Jemenu a Somálsku, zůstává plný rozsah jejich celosvětové války v hlubokém stínu. Loni Karen DeYoung a Greg Jaffe z Washington Post hlásili, že síly speciálních operací USA byly už vyslány do 75 zemí, což je nárůst ze 60 na konci Bushova prezidentství. Do konce letošního roku, jak mi řekl mluvčí velitelství speciálních operací plukovník USA Tim Nye, by toto číslo mělo dosáhnout 120. „Hodně se věnujeme cestování – daleko více než do Afghánistánu nebo Iráku,“ prohlásil nedávno. Tato globální přítomnost - je v asi 60% zemí světa a je daleko větší, než bylo v minulosti oznámeno – což poskytuje nový omračující důkaz vzrůstu skryté moci pentagonské elity, která si vede tajné války ve všech koutech světa. Vzestup tajných ozbrojených sil v ozbrojených silách Zrozeny z neúspěšného přepadu k záchraně amerických rukojmí v Íránu, při němž zemřelo osm příslušníků sloužících v ozbrojených silách, bylo v roce 1987 založeno velitelství speciálních operací (U.S. Special Operations Command – SOCOM). Poté, co speciální síly strávily roky po Vietnamu přetrvávající nedůvěry a protrpěly si nedostatek peněz od pravidelných ozbrojených sil, tak najednou měly speciální operace společný domov, stabilní rozpočet a čtyřhvězdičkového generála jako svého obhájce. Od té doby vyrostl SOCOM do kombinované síly udivujících rozměrů. Sestává se z jednotek všech druhů ozbrojených složek, včetně „Zelených baretů“ a Rangers od armády, Navy SEALs námořnictva, Komandos od letectva a týmů speciálních operací námořní pěchoty, a navíc posádky speciálních helikoptér, týmy z člunů, civilního personálu, paradesantních záchranářů a i řídících letového provozu nad bojištěm a meteorologů pro speciální operace, a tento SOCOM provádí ty nejspecializovanější a nejtajnější mise Spojených států. K nim patří vraždy, protiteroristické útoky, dálkový průzkum, zpravodajské analýzy, výcvik zahraničních vojsk a operace proti šíření zbraní hromadného ničení. Jednou z jejich klíčových složek je spojené velitelství speciálních operací čili JSOC (Point Special Operation Command), utajené podvelitelství, jehož primární misí je vypátrat a zabít podezřelé z terorismu. Jelikož se zodpovídají prezidentovi a jednají pod jeho autorizací, JSOC také udržují globální seznam lidí na odstřel, k nimž patří i američtí občané. To vede i kampaň mimosoudního „zabíjení a únosů“, kterou John Nagl, bývalý protipovstalecký poradce čtyřhvězdičkového generála, co se pak brzy stal ředitelem CIA, Davida Petraeuse, nazval vybíjecí mašinérií s téměř průmyslovým měřítkem.“ Tento vražedný program byl veden komandy z jednotek jako Navy SEALs z námořnictva a Delta Force od armády stejně jako pomocí úderů dronů jakožto součásti skrytých válek, do kterých je zapojena i CIA, v zemích jako Somálsko, Pákistán a Jemen. Tato komanda navíc provozují i síť tajných vězení, snad na více než 20 černých lokalitách jen v samotném Afghánistánu, ty se využívají k výslechům vysoce ceněných cílů. Rostoucí průmysl Ze síly asi 37 000 osob na počátku 90. let se personál velitelství speciálních operací rozrostl na téměř 60 000, z nichž asi třetina jsou kmenoví příslušníci SOCOM; ti ostatní mají specializaci v jiné vojenské profesi, ale periodicky prochází tímto velitelstvím. Exponenciální růst probíhá od 11. září 2001, jelikož od té doby se základní rozpočet SOCOM téměř ztrojnásobil z 2,3 miliardy dolarů na 6,3 miliardy dolarů. Když k tomu přidáte ještě financování pro války v Iráku a Afghánistánu, tak se ve skutečnosti více než zečtyřnásobil na 9,8 miliardy dolarů v těchto letech. Vůbec nepřekvapuje, že i počet jejich personálu vyslaného do zahraničí také vyskočil na čtyřnásobek. Další nárůst a rozšíření operací jsou už na obzoru. Generálporučík Dennis Hejlik, bývalý šéf velitelství speciálních operací námořní pěchoty – poslední odvětvové služby začleněné do SOCOM v roce 2006 – např. naznačil, že předpovídá zdvojnásobení jeho bývalé jednotky 2 600 lidí. „Vidím je na jednotku tak asi 5 000 lidí jednoho dne, aby byli srovnatelní s počtem SEALs, co máme na bojišti. To jest mezi 5 000 a 6 000,“ řekl při červencové snídani s reportéry zabývajícími se obranou ve Washingtonu. Dlouhodobé plánování už volá po tom, aby se tato síla navýšila o 1 000 lidí. Během svého nedávného slyšení při potvrzování Senátem viceadmirál námořnictva William McRaven, nastupující šéf SOCOM a odcházející hlava JSOC (jimž velel během přepadu bin Ládina) schválil trvalý nárůst lidských zdrojů s rychlostí 3% až 5% ročně s tím, že rovněž nasazují laťku výše i u jiných zdrojů, včetně dalších dronů a v konstrukci nových zařízení pro speciální operace. McRaven, bývalý SEAL, který pořád občas doprovází vojska na bitevní pole, se vyjádřil, že jakmile budou konvenční síly z Afghánistánu staženy, začnou tam operace speciálních sil hrát ještě větší roli. „I Iráku,“ dodal, „to přinese prospěch, když budou elitní jednotky USA nadále se svými misemi pokračovat i po konečném termínu k úplnému stažení amerických vojsk 11. prosince.“ Rovněž ujistil senátní komisi ozbrojených služeb, že „jako bývalý velitel JSOC vám mohu říci, že dost ostře vyhlížíme do Jemenu a do Somálska.“ Během proslovu na výroční schůzi Národní asociace obranného průmyslu a na sympoziu O operacích speciálních sil a konfliktech s nízkou intenzitou koncem tohoto roku admirál námořnictva Eric Olson, odcházející šéf velitelství speciálních operací, ukazoval na kompozitní satelitní snímky světa v noci. Před 11. zářím 2001 toto světlo rozdělovalo planetu – ty převážně průmyslové národy globálního severu byly považovány za klíčové oblasti. „Svět se ale během uplynulého desetiletí změnil,“ řekl. „Naše strategické zaměření se převážně přesunulo na jih ... určitě uvnitř komunity speciálních operací, jelikož se potýkáme s vynořujícími se hrozbami z míst, kde ta světla nejsou.“ Nakonec Olson uvedl „Projekt Lawrence“ – úsilí o zvýšení kulturní zběhlosti – jako je pokročilá jazyková příprava a lepší znalosti místní historie a zvyků – pro zámořské operace. Tento program se samozřejmě jmenuje podle britského důstojníka Thomase Edwarda Lawrence (lépe známého jako „Lawrence z Arábie“), který se družil s arabskými bojovníky, aby během první světové války vedl guerillovou válku na Středním východě. Olson po zmínkách o Afghánistánu, Pákistánu, Mali a Indonésii dodal, že SOCOM teď potřebuje „Lawrence úplně odevšad“. Ačkoliv se Olson odkazoval na pouhých 51 zemí, o než se SOCOM převážně zajímá, plukovník Nye mi řekl, že každého jednotlivého dne se speciální jednotky vysílají přibližně do 70 zemí po celém světě. „Všechny z nich,“ dodal chvatně, „jsou tam na žádost hostitelské vlády.“ Podle svědectví Olsona před komisí ozbrojených služeb Sněmovny z počátku letošního roku je přibližně 85% vojsk speciálních operací vyslaných do zahraničí ve 20 zemích oblasti CENTCOM k operacím na rozšířeném Středním východě: v Afghánistánu, Bahrajnu, Egyptě, Íránu, Iráku, Jordánsku, Kazachstánu, Kuvajtu, Kyrgyzstánu, Libanonu, Ománu, Pákistánu, Kataru, Saúdské Arábii, Sýrii, Tádžikistánu, Turkmenistánu, Spojených arabských emirátech, Uzbekistánu a v Jemenu. Ti ostatní jsou roztroušeni po celé planetě od Jižní Ameriky po jihovýchodní Asii, někteří v maličkých počtech, jiní ve velkých kontingentech. Velitelství speciálních operací neprozradí přesně, ve kterých zemích jeho síly operují. „Zjevně tu budou určitá místa, u kterých se nám nehodí uvádět je na seznam, kde že všude jsme,“ říká Nye. „Ne všechny hostitelské národy chtějí, aby to bylo známo, ať už k tomu mají jakýkoliv důvod – může být vnitřní, může být regionální.“ Není však žádným tajemstvím (nebo přinejmenším mizerně udržovaným), že tzv. síly černých speciálních operací jako SEALs a Delta Force provádí mise k zabíjení a únosům v Afghánistánu, Iráku, Pákistánu a v Jemenu, zatímco „bílé“ síly jako Zelené barety a Rangers cvičí domácí partnery jako součást celosvětové tajné války proti al-Kájdě a dalším militantním skupinám. Např. na Filipínách utrácí USA ročně 50 milionů dolarů a kontingent o 600 osobách sil speciálních operací armády, Navy Seals, speciálních operací letectva a dalších, které provádí protiteroristické operace spolu s filipínskými spojenci proti povstaleckým skupinám jako Džemáh Islamíja a Abú Sajyaf. Jak dokumentují analýzy SOCOM v otevřených zdrojích informací Pentagonu a v databázi misí speciálních operací zkompilované investigativní žurnalistkou Tara McKelvey (pro Medill School of Journalism’s National Security Journalism Initiative) odhalují, že loni se ta nejelitnější vojska Ameriky účastnila spojeneckých cvičení v Belize, Brazílii, Bulharsku, Burkina Faso, Německu, Indonésii, Mali, Norsku, Panamě a v Polsku. V roce 2011 byly jak známo podobné výcvikové mise provedeny i v Dominikánské republice, Jordánsku, Rumunsku, Senegalu, Jižní Koreji a v Thajsku – mimo jiných zemí. Ve skutečnosti mi Nye řekl, že výcvik probíhal v téměř všech zemích, kam byly síly speciálních operací vyslány. „Ze 120 zemí, které jsme ke konci tohoto roku navštívili, bych řekl, že velká většina byla cvičení takového či onakého druhu. Šlo by je klasifikovat jako cvičné manévry.“ Mocenská elita Pentagonu Jakmile ty zanedbané nevlastní děti vojenského establishmentu, síly speciálních operací, začaly exponenciálně růst nejen co do velikosti a rozpočtu, ale i v moci a vlivu. Od roku 2002 SOCOM mají autorizaci vytvářet své vlastní spojené úkolové síly – jako spojené síly speciálních operací – Filipíny – což je výsada, která se normálně omezuje jen na velká bojová velitelství jako CENTCOM. Letos, aniž by kolem toho bylo moc fanfár, si SOTCOM také zřídil své vlastní spojené akviziční úkolové síly, kádr konstruktérů zařízení a akvizičních specialistů. S kontrolou nad rozpočtem, výcvikem a výbavou svých sil, což jsou pravomoci obvykle vyhrazené pro odbory ministerstva (jako odbor pro armádu nebo odbor pro námořnictvo), s dolary určenými v každém z rozpočtů obranných odborů a s vlivnými obhájci v Kongresu, se už SOTCOM v Pentagonu stal výjimečně mocným hráčem. V reálu už může vítězit i v byrokratických bitvách o nákupy technologií na špičce doby a v prosazování divných výzkumů, jako elektronické vysílání zpráv někomu do hlavy nebo vývoj technologií predátorsky zneviditelňujících plášťů pro pozemní vojska. Od roku 2001 přímé kontrakty SOCOM udělované malým podnikům – těm, co obecně vyrábí speciální vybavení a zbraně – vyskočil šestkrát. S ústředím na letecké základně MacDill na Floridě, ale řízené z místních velitelství rozesetých po celé planetě včetně Havaje, Německa a Jižní Korey a aktivní ve většině zemí planety, je velitelství speciálních operací ozbrojenou silou samo o sobě. Jak to počátkem letošního roku formuloval odcházející šéf SOCOM Olson: „Je to mikrokosmos ministerstva obrany s pozemními, leteckými a námořními složkami, s globální přítomností a s oprávněními a odpovědnostmi, které zrcadlí vojenský odbor, vojenské služby a obranné agentury.“ Určené ke koordinaci veškerého plánování Pentagonu proti sítím globálního terorismu a v důsledku toho s úzkými konexemi k dalším vládním agenturám i zahraničním ozbrojeným silám a vyzbrojené širokým inventářem nezjistitelných helikoptér, osazené standardními letouny, těžce vyzbrojenými drony, high-tech palebnými prostředky, přepadovými rychlými čluny, specializovanými terénními vozidly a vozidly obrněnými proti minám a útokům MRAP a dalšími vozovým parkem na technické výši doby (přičemž na cestě je toho ještě více), představuje SOCOM v ozbrojených silách cosi nového. Zatímco zesnulý badatel militarismu Chalmers Johnson o CIA obvykle referoval jako o „prezidentově soukromé armádě“, dnes tuto roli plní JSOC, když funguje jako soukromé vražedné komando výkonného šéfa, a jejich mateřské SOCOM fungují jako nová mocenská elita Pentagonu, tajné ozbrojené síly uvnitř ozbrojených sil uchvacujících domácí moc a globální dosah. Ve 120 zemích po celé planetě vojska z velitelství speciálních operací vedou své tajné války vraždami vysoce profilovaných cílů i vybíjením cílů o nízké důležitosti, operacemi lovů a únosů lidí, nočními přepady domů vykopnutými dveřmi, spojenými operacemi s cizími silami a výcvikovými misemi s domorodými partnery jakožto součástmi konfliktů ve stínu, o kterých většina Američanů neví. Kdysi byli „speciální“ protože byly malé, štíhlé, s jen lehkým vybavením, dnes jsou speciální svou mocí, přístupy, vlivem a aureolou kolem sebe. Té auře kolem nich prospívá dobře pulírovaná propagandistická kampaň, která jim pomáhá s projekcí jejich nadlidské image jak doma, tak v zahraničí, ačkoliv mnoho z jejich skutečných aktivit zůstává skryto v čím dál rozsáhlejším stínu. Typickou vizí, kterou protlačují, je ta z prohlášení admirála Olsona: „Jsem přesvědčen, že tyto síly ... jsou kulturně nejlépe vyladěnými partnery, těmi nejsmrtelnějšími zabijáckými lovci i těmi nejvstřícnějšími, nejagilnějšimi, nejinovativnějšími a k efektivitě vedoucími poradci, cvičiteli, řešiteli problémů a válečníky, které by mohl kterýkoliv národ nabídnout.“ Nedávno na fóru aspenského institutu bezpečnosti nabídl Olson podobně stranící komentáře a i určité zavádějící informace, když tvrdil, že síly speciálních operací USA operují jen v 65 zemích a do bojů se zapojují jen ve dvou z nich. Když se ho ptali na útoky dronů v Pákistánu, údajně odpověděl: „Mluvíte o explozích nezjištěného původu?“ To, co mu ale uniklo, bylo vypovídající. Např. poznamenal, že černé operace, jako je mise na bin Ládina, s komandem, jež provádí noční přepad z vrtulníků, jsou dnes výjimečně zrovna běžné. „Asi tak tucet jich probíhá každou noc,“ řekl. Snad nejvíce osvětlující ale byly poznámky spatra o velikosti SOCOM. „Zrovna teď,“ zdůraznil, „jsou síly speciálních operací USA zhruba tak velké jako celé aktivní kanadské pravidelné vojsko.“ Ve skutečnosti jsou tyto síly větší než pravidelná aktivní vojska mnoha států, v nichž americká elitní vojska každoročně operují, a jsou předurčeny, aby dále rostly. Američané ovšem ještě budou muset pojmout, co znamená mít „speciální“ síly tak velké, aktivní a natolik utajené – a ti s tím nejspíš nezačnou, dokud nebude k dispozici více informací. A to nepřijde jen od Olsona a jeho vojsk. „Náš přístup k cizím zemím závisí na naší schopnosti o tom nemluvit,“ řekl v odpovědi na otázku o utajení SOCOM. „Když jsou mise vystaveny přezkoumání, jako byl přepad bin Ládina,“ řekl, „mají k tomu elitní vojska námitky. Tajné ozbrojené síly se chtějí vrátit do stínů a dělat to, kvůli čemu přišly, aby to udělaly.“ Překlad: Miroslav Pavlíček


10. 8. 2012 Pomýlení Daniela Vávry Kdyby měl na kontě samotnou Mafii, tak bych neřekl ani popel. Jenže jeho další počiny, jmenovitě průser jménem Mafia 2 a plus jeho takzvaně publikačně-haterská činnost, ukázaly, že "něco není v pořádku". Rozhodně nemám v plánu Dana Vávru zesměšňovat nebo ho pomlouvat. Jenže i když se pokusím jeho osobu ohodnotit střízlivou optikou, dojdu k nepěknému nepoměru jeho slov a jeho činů. Založení studia Warhorse a oznámení RPG hry z doby husitské je podle mne jedna z nejlepších zpráv, jakou jsem kdy mohl chtít slyšet. Jedna z mála věcí, která mi v hlavě ze školy zůstala je právě po 1000 pis husitských tažení, jejich přelomové vojenské strategie a zároveň "domáckost" používaných zbraní a výbavy. Historicky jde z herního hlediska o naprosto nevytěžený žánr a jsem naprosto přesvědčen, že atraktivnost tématu není zdaleka omezená na naši kotlinu, ale že vhodným zpracováním tématu lze zaujmout doslova světové publikum. Chci to hrát! Jenže je tady jeden háček. Na této hře pracuje Dan Vávra. Profesionální troll, který za ty roky od vydání první Mafie natropil více povyku, než užitku, nemluvě o činech pořádného chlapa. Ne snad, že bych jeho články vyhledával, ale jeho poslední příspěvek (narazil jsem na něj čirou náhodou) na developerském blogu mne zaujal. Ani ne tak kvůli tak kvůli samotnému obsahu sdělení. Na něm je zajímavé jenom to, že v mnoha ohledech až jakoby téměř kopíruje moje úvahy některých mnohdy klíčových herních mechanismech ve hrách. Například naprosto souhlasím s tím, že při realizaci mnohých prvků (neomezená munice nepřátel v FPS hrách, NPC při reakci na zločiny postavy v RPG hrách a tak dále a tak podobně) je určitě vhodné, aby se gamedesignér inspiroval realitou. Aby udělal uvěřitelné řešení každé situace, aby se neproháněly polonahé ženy v zbroji údajně +10 na zasněžených pláních Skyrimu. V mnoha věcech mu musím dát za pravdu prostě - takhle nějak se musí hry dělat. Jenže jak jsem z jeho blogu pochopil, Dan Vávra přes poctivost základních úvah míjí další, neméně podstatné elementy při navrhování her. Domnívám se, že jsem našel styčené body, které jsem si dovolil nazvat "Pomýlení Daniela Vávry". Začal bych příkladem se zmíněnou municí u nepřátel. Je nesmyslné, aby měli neomezenou munici, pokud navíc po jejich zabití z nich vypadne poloprázdný zásobník a jinak nic. Řešení je mnoho, ale přidržme se na chvíli toho "realistického". V reálu totiž naši nepřátelé mají nejen inteligenci, ale také pud sebezáchovy. Průměrný voják (české armády) jde do akce se čtyřmi zásobníky a to z důvodů ceny, životnosti (vojáka) a také hmotnosti, nemluvě o výdrži zbraně (samopal vz.58 by po nepřetržité střelbě všech čtyř zásobníků rychle po sobě poněkud sklopil hlaveň). To také znamená, že nestřílí jako pominutý na hráčovu postavu. Není v jeho zájmu vzbudit pocit intenzivní přestřelky, jelikož to představuje riziko i pro jeho život. Není zde pro efekt, ale pro válku. Stačí se podívat na hry typu Arma (když už hraju to DayZ) a je zde jasně viditelný rozdíl proti Call of Duty. To samozřejmě nemusí nutně znamenat, že hra musí inklinovat k simulátoru, aby byla dobrá, to vůbec ne. Ale určitá inspirace by byla žádoucí, aby hra při nejlepším neurážela inteligenci hráče samotného. Co ale Dan Vávra již nerozebírá, je prostý fakt, že zde existuje celá řádka protiargumentů, které staví celou věc do jiného světla. A nejde jenom o to, že Call of Duty se prodává dosud jako vzteklé, čili není důvod na designu této hry cokoliv měnit. V prvé řadě bych řekl, že jde o jakousi symboliku. Stačilo by totiž vyměnit grafiku Call of Duty například za Project-X a máme tady jasně patrné srovnání. Z hlediska herních mechanismů se FPS hry rovnají vlastně klasickým střílečkám v jiném kabátku. Jde pouze o žánrové zasazení. Když se zamyslíte nad historickým vývojem FPS her, tak původně skutečně vycházely z arcade scény. Co třeba Wolfenstein 3D. Kdo si dneska vzpomene, že v této hře se nejen hrálo na HI-SCORE, ale také že William Blazkowitz měl ve hře "životy"? Třikrát a dost! Vidím v tom jasný umělecký záměr, který se ovšem příliš nerozvinul, zatímco vizuál se rozvinul až do téměř fotorealistické úrovně, kdy pak ty samé herní mechanismy působí 1000 nepatřičně, neuvěřitelně a nerealisticky. Tohle ale nutně nemusí být "omyl", jako spíše taktní mlčení na dané téma, skočme to. Jenže dále Dan píše o tom, že se snaží vymyslet taková pravidla světa, která by naprosto systémově reagovala na veškeré akce hráče a tím pádem by se jeho svět zcela obešel bez skriptů. Tohle je myšlenka, se kterou se naprosto stotožňuji. Obecně se v mnoha věcech shodujeme - také když vidím nějakou hru, tak si uvědomuji, že bych ji udělal jinak a lépe. Ale zároveň jsem došel k tomu, že řekne-li se A, musí se říci i B. Zde už vidím Danovo pomýlení celkem jasně. Při psaní třicetistránkového design dokumentu na téma reakce NPC postav vůči kriminálnímu chování postavy totiž fatálně opomíjí element hráče. Jakýkoliv systém, sebevíce realisticky napsaný, totiž nemůže opomenout základní fakt, že jde o herní systém. Jakkoliv to zní primitivně, moje úvaha míří k jadérku věci a sice - hráč se v tomto systému těžko bude snažit chovat realisticky, protože je to hra. Reakce realistického systému budou vlastně vrcholně nerealistické, jelikož bude neustále docházet k strašlivým extrémům ze strany chování hráče. Dan píše, že začal řešit i takové věci, kdy hráč potichu vyvraždí celé město a skryje mrtvoly, takže vlastně "nikdo nic nepozná". Dle mého názoru by se měl Dan soustředit na něco úplně jiného. A sice, aby hráč "prostě nechtěl vyvraždit celé město". Celé obyvatelstvo daného města si můžeme představit jako hromadu NPC, které spolu koexistují na jednom místě. Jedna z těchto NPC "jednoho dne" procitne a stane se postavou ovládanou hráčem. Znamená to náhle, že se z ní stane krvelačný zabiják? Jistě ne, ale náš hráč sedící za monitorem jistě podlehne touze snadného masakrování civilistů (ať už jde o seriózní experiment, sázku, trofej anebo psychickou poruchu). Element hráče v tomto městě vytváří nutnost vymýšlet hromadu herních mechanismů, které by v ideálním, tedy realistickém, případě vlastně ani nebyly využity, protože si lze jen stěží představit, že by jedna z mnoha postav ve městě chtěla začít vraždit. Inspirace v reálném světě je určitě prospěšná, ale herní mechanismy by neměly jen reflektovat svět kolem hráče, ale hráče samotného. Protože s jistou nadsázkou řečeno - udělat neuronovou simulaci NPC postav je vlastně velice jednoduché. Je to jen otázka brutální síly, výpočetního výkonu, nic víc. Ten teda k dispozici nemáme, takže musíme v současné době tento princip zjednodušovat, budiž. Jenže i když takový systém dotáhneme do konce, zjistíme, že v něm nepozorujeme uvěřitelné chování NPC, jelikož je zrovna hráč cpe do mlýnku na maso. To je prostě nereálné. Není to ovšem chyba reakcí herního systému! Je to chyba mezi klávesnicí a židlí. Je možné tento element ovlivnit? Jsem o tom naprosto přesvědčen. Zkusím později něco naznačit (ale nebude to novinka). Co v úvaze Dana Vávry zoufale postrádám je jakási reflexe hráče jako takového. Jak hráče "donutit" (ideálně tak, aby to nepoznal) chovat se realisticky? Každá hra to řeší jinak. Většinou je to udělané prostě tak, že hráč má natolik svázané ruce ve svých aktivitách, že jakoukoliv agresi může rozvíjet pouze ve speciálních arénách - tunelech - určených k soubojům a k ničemu jinému. Mnohé hry spoléhají na to, že od jistého stupně odporu vůči hráči dojde k situaci, ze které není prostě úniku a dříve nebo později bude hráč zastaven (viz GTA4 při šesti hvězdičkách). Jiné hry se prostě netají tím, že jejich systém funguje jen někdy (viz Elder Scrolls). Anebo je hráčova postava svým scénářem svázaná, že prostě nebude masakrovat civilisty. Ani jedno z těchto řešení 962 není realistické. Může být funkční, ale tu více a tu méně hráče svazuje a okrádá ho o interaktivní zážitek. Na toto Dan Vávra řešení ani nenaznačuje v teorii. Nedivil bych se, kdyby přišel například s nápadem, kdy by za virtuální vraždu šel hráč do reálného vězení. Světy by se propojily a jeho krásně napsaný ne-skriptovaný herní svět začne konečně fungovat realisticky. Hra ve své podstatě přestane být hrou. Následky hráčových činů jsou reálné. V důsledku Danových úvah jako takových ale chtě nechtě dojdeme k závěru, že tudy cesta zkrátka nevede. I když napíše sebevětší neskriptovaný svět, tak mu tam buď bude "něco" chybět, však také proto se jeho příspěvek jmenuje Overkill Design. Mířím ale k tomu, že bude-li mu něco chybět, tak bude muset chtě nechtě hráče v jeho (de facto chimérické) svobodě omezit. Ba co hůř - brzy dojde k tomu, že v určitých dějových momentech jeho systém prostě selže a tak dojde k vypracování nejrůznějších výjimek. A jsme zpátky u skriptování, od kterého jsme celou tu dobu utíkali. Kritizovat umí každý, jaké je ale řešení? Něco málo jsem již naznačil v článku Cena života a dále pak v článku o DayZ. Autor hry by si měl zatraceně promyslet motivaci hráče k nerealistickému chování. A vymyslet takovou zpětnou vazbu, vůči které se hráč bude chtít vymezit. Co například, kdyby v v Danově novém RPG ze světa Husitů (prosím - neposer to!) měl hráč k dispozici omezený počet postav v partě, které by mohly umírat s definitivní platností a v případě, že zemřou všechny, je prostě game over? Představte si , že v roli Žižky najímáte vojáky, kteří vám krom velkých bitev mohou také umírat při jednotlivých questech. Když zemřou všichni - tak Křižáci zvítězili a konec hry. I když - mohl by se tam objevit (pár let po té, co hráčova parta zemře) nějaký vesnický trhan, který by na základě ideálů Jana Husa založil nový odboj. Toto vše by samozřejmě nebylo naskriptované, ale odehrálo by se to na základě realistického šíření pověsti Husova učení. Líbí se mi myšlenka, že běh 1000 em bitvy by se hráč postupně vtěloval do všech vojáků, dokud bude alespoň jeden na živu - a vyhraje-li bitvu, může s přeživší postavou pokračovat v plnění questů. (Samozřejmě - žádné loadování uložených pozic!) Co kdyby postava musela sedět za své zločiny ve vězení v reálném čase (nechat hru běžet například jeden den "naprázdno" a blokovat tím hráčovu konzoli či PC)? Co kdyby hra obsahovala online element ála Demon's / Dark Souls s přísnými pravidly ála DayZ, tedy s permanentní smrtí? Co třeba zavést nutnost odprosit své zločiny u speciálního soudu (třeba na Facebooku) - u admistračního týmu Warhorse? Nebo se třeba vyzpovídat u virtuálního kněze? Anebo vůbec nejlépe - co si koupit odpustek reálnými penězi? A to ne nutně jen do kasičky autorů hry - třeba by šla polovina na charitu. Chci tím říct - řešení tady zcela jistě existuje. Je jen otázkou, zda existuje dostatečně odvážný gamedesignér, který by toto řešení realizoval. Nejsem přesvědčený, že tímto designérem je Dan Vávra. Ale pokud je a vyslyší mé prosby, tak má u mne pivo. Není potřeba vymýšlet komplikované realistické herní systémy, když se hráč bude chovat rovněž realisticky. Design dokument se může smrsknout na jednu stránku... 25 komentářů: +1, vyborne napsanoOdpovědětVymazat To platenie a beh pocitaca naprazdno by ale bolo podla mna trosku mimo. To je snad este vacsi stupen buzeracie ako Diablo 3.OdpovědětVymazatOdpovědi No když se nebudeš ve městě chovat jako blb, tak ti nic takového nehrozí ;).Vymazat - Anonymní11. srpna 2012 22:52 Jenže hráč se tak chovat bude, protože si prostě hraje. Nutit ho do hraní podle autorova záměru podobnými způsoby (blokování PC, virtuální tribunál zdržující od samotné hry, reálné platby) je nesmysl, který se vymstí jedině autorovi, p 1000 rotože mu to nikdo nebude chtít hrát. Hráč chce být v podobném typu hry (čti ne MMO) vlastním pánem a jakákoliv umělá autorita ho neskutečně prudí.Vymazat To už jsou lepší ty skripty než tohle. Ber to tak, že bude-li se hráč chovat dle společenských pravidel daného světa, tak mu toto nebezpečí nehrozí. Naopak zapadne do uvěřitelného světa, což je žádoucí. Hráč tak bude mít svobodnou volbu zmasakrovat město, ale bude to mít v podstatě fatální následky. Je to pořád lepší, než mu sebrat možnost zmasakrovat město.Vymazat "Nutit hráče dle autorova záměru" - to se přece děje v jakékoliv hře, to není nic zvláštního. Ale docíli toho, aby se hráč choval zodpovědně vůči činům své postavy? To moc her nemá. Některé hry to řeší permanentní smrtí postavy - vedle toho mi přijde mnou navrhované řešení lepší. - Anonymní12. srpna 2012 10:29 Fakt si myslíš, že někdo bude čekat, až mu odblokuješ hru nebo dokonce platit autorovi kauci skutečnými penězi? Lidi jsou magoři, ale podobných by se asi našlo jenom minimum. Mimoto hráč se nechce chovat zodpovědně, jak píšeš. Hráč má většinou zodpovědnosti dost v realitě. Dokonce i v přísnými p 1000 ravidly svázané MMO se vždycky najde nějaký Leeroy Jenkins.Vymazat MickeyMutant Zajímavý článek. Ale myslím, že ten systém trestů o jakém píšeš, by akorát přinesl hře opravdu velké ztráty a byl by to propadák. Nedokážu si představit, jak někdo bude platit sms za 79 kč, protože vyvraždil půl města, aby mohl hrát hru, kterou si koupil. Hry přece hrajeme, abysme unikli z reality, ne ?OdpovědětVymazat A když už jsme u té reality ve hrách, co takhle v tom chystaném ROG zajít ještě dál a vytvořit možnost přidat se k oboum stranám ? Protože těžko lze říct, že křižáci jsou ti zlí a husiti ti hodní, prostě mít možnost vybrat si svou frakci.Odpovědi Kdyby Vávrovi šlo vydělání chechtáků, tak udělá další Call of Duty, že jo. Jádro myšlenky je právě v tom, že chce udělat realistický systém bez nutnosti skriptování - jenže narazí na to, že hráč se chová nerealisticky a tím pádem jde veškerá snaha do kelu. Hrajeme hry, abychom unikli z reali 1000 ty - ale když má být hra realistická?Vymazat vavra velmi skoro odisiel od produkcie mafia 2, takze by som ho v suvislosti s nou neobvinovalOdpovědětVymazat hra nemá být uplně realistická on chce vytvořit takový husitský assasins creed jestli mně chápate prostě dát tam historii a do toho zasadit fikciOdpovědětVymazatOdpovědi Operujeme spíše s výrazem "uvěřitelnost", v čemž s ním naprosto souhlasím. Jenže pokud hráč bude mít možnost dělat něco, co je pro danou postavu "neuvěřitelné", tak to naruší celou hru / atmosféru / svět atd. Proto bych se spíše soustředil na to, jak zkorigovat hráče.Vymazat Trošičku ti jdu tvůj "článek" zkritizovat. :) Ale ber to jako konstruktivní kritiku, nic osobního.OdpovědětVymazat Zaprvé je velká část úplně o ničem nebo odbíhá od tématu. Když už se dostaneš k věci, tedy "Dan jen mele", kritizuješ jeho kritizování bez řešení, přitom sám nabízíš pouze věci, co by člověka napadly jen tak ze židle při psaní článku na místě. A taky podle toho jsou kvalitní - konzole naprázdno je úplný nesmysl, placení odpustků by sice asi rozněžnilo autory a distributory, ne však hráče. Je to taky nesmysl - stejně jako omezený počet životů na dohrání hry. To jde u automatovky, ano, ale ne u DeusEx. Abych řekl i něco k věci a jen si nestěžoval. Jsou hráči, co si chtějí zahrát a hrají podle pravidel hry a dodržují logiku herního světa dobrovolně. Ti ostatní budou hledat vždycky chyby, exploity bugů, zdánlivě nesmyslné postupy hrou - třeba protlačit auto plotem tak, aby mohl jezdit v části, kde se jezdit nemělo. Prostě budou vždycky dělat krávoviny a ti ale naštěstí ani o svět co vás vtáhne nestojí. Nemyslím 1000 si, že porušování herní logiky je vůbec potřeba řešit. Pokud se nebudou samy skripty chovat naprosto nelogicky a chaoticky, pokud nestačí stát o 5cm vedle, než autor chtěl, a skript nefunguje, pak je to podle mě úplně jedno. Ve Final Fantasy můžete v nejnapínavější moment hlavní quest odložit a vydat se hrát sběratelskou karetní hru. Nikdy to nikomu nevadilo, přitom je to myslím dobrý příklad, kdy si hráč díky svobodě ve hře totálně pokazí tempo příběhu a atmosféry. Ale co, rozhodl se tak, je to jeho volba. Nejvíc mě vždycky štvaly hry, kde jsem nemohl alespoň něco vyzkoušet trochu jinak. A nakonec k Danovi Vávrovi - každý má právo si stěžovat. Jeho stížnosti jsou velice často trefné. A to, že nemá řešení, vůbec nevadí - hlavní přeci je, že pomůže ostatním si ty chyby uvědomit a snad takto osvítí i budoucího vývojáře, který tenhle poznatek zužitkuje. Prostě, i prázdné stěžování je někdy fajn, protože na problém alespoň upozorní.Odpovědi V podstatě samotná odezva zde v komentářích pod článkem je dostatečný důkaz o tom, že "vězení v reálném čase" skutečně účinná výstraha pro hráče, aby neporušoval zákony daného světa. Evidentně to může fungovat stejně, jako v našem reálném životě. Jsou věci, které bys se svou morálkou klidně udělal, ale neuděláš to, neboť ti hrozí trest. Pak to jako kontrolní mechanismus funguje skvěle. (Stranou debatu o tom, že zákony by měl reprezentovat morální minimum, bavme se nohama na zemi).Vymazat Příklad s Final Fantasy je demonstrací toho, jak moc je ten svět "neuvěřitelný". Neříkám, že je to špatně, ale chtěl bych-li udělat uvěřitelný svět, tomuto by se muselo nějak zabránit. Stejně tak to platí pro omezené životy. V normálních hrách jsou souboje extrémně intenzivní, aby vyvolaly nějakou hektickou atmosféru - no v reálu nemají nepřátelé tak dobrou mušku, nemají neomezenou munici a po jednom zásahu jdou obvykle k zemi. To mění atmosféru zcela zásadním způsobem a poměřováno čistě hráčskou optikou - reálná válka by mohla vypadat celkem nudně. Hodit hráče do prostředí, ve kterém mají jeho činy fatální následky je podle mne jeden z možných směrů, kudy se vydat. Samozřejmě, že neplatí automaticky - ale jistě si vybavíš hry například bez možností ukládání pozice během mise (Aliens VS Predator), s permanentní smrtí (Diablo, Witcher 2) nebo s nutností hrát bezpodmínečně vždy od nuly (automatovky, DayZ) - tak tyto hry vždy sklidily pozitivní kritiku právě proto, že byly atmosférou někde jinde. Když 1000 už se teda Dan Vávra "sere" s realistickým a uvěřitelným světem, přijde mi jako krok vedle nechat tam hráče masakrovat města. Hráč musí mít svobodnou volbu, ale nikoliv bez následků. Dívej se na Vávrův svět z pohledu běžné NPC a uvidíš, že hráčova postava tam prostě nepatří, jelikož jeho činy nemají žádné následky. Implementovat do hry pravidla (naprosto korelující se světem!), která v hráči vzbudí zodpovědnost? Jsem pro! Rozhodně to nechápej tak, že je smyslem hry hráče buzerovat sezením ve vězení! Naopak - měl by udělat všechno pro to, aby se tam nedostal. To není omezení hráčovy volby, jde o přirozenou součást herního světa. A nakonec k Danovi Vávrovi - každý má právo si stěžovat. Jenže jeho stížnosti nejen, že nejsou mnohdy trefné, ale bez nabídnutí alternativy se dá říci, že se jenom nudí a tak "kritizuje" všechno. Trollovat umí skutečně každý. A že by měl na svém kontě dost her, aby za něj mluvily činy? Těžko. I ta Mafia by se dala označit za náhodu, že jo. Ostatní jeho hry (jsou-li nějaké!) jsou úplně jinde. Tento článek i tvé nenápadné kopance zezadu do Vávry jsou trapný. Na rozdíl od tebe Vávra hry dělá, to je víc než nabídnutí keců jak to mají dělat ostatní. Ty máš jen hromadu nápadů odkoukaných odjinud(nebo vymyslíš absurdum) a samozřejmě jsou to ty nejlepší. Jsi jak fanda na závodech co řve jak mají ostatní závodit. Udělej aspoň free hru, kterou si zahraje 10000 lidí. Tyhle samolibí kecy jak se mají od tebe všichni učit je totiž do té doby jen ukázkoví Trolling herního fanouška bez sebereflexe a reálných zkušeností.Vymazat - Anonymní12. srpna 2012 20:48 po článku o Mirror ́s Edge kde sa autor predviedol ako neschopný hráč je tento článok najhorší ktorý som tu čítal. Posledné odstavce o absurdných ideách blokovania PC / herného zariadenia alebo o odpustkoch sú už iba takou zhnitou čerešničkou na torte. Tento článok by som Danovi skutočne odporúčal prečítať si, určite mu zlepší náladu.OdpovědětVymazat Já sem to nějak nepochopil. Mluvíš o tom, aby se hráč ve hře choval realisticky a k tomu mají sloužit principy jako odpustky za peníze nebo běh stroje naprázdno? Proč označit chování hráče zkoušejícího vyvraždit město ve hře za nerealistické? Proč bych si měl myslet, že kdyby měl kdokoli možnost vraždit "jako ve hře" tak by to v reálu bez problémů nedělal - obnášelo by to pár kliknutí, nedělalo by se mu šoufl z pohledu na oběti, neřešil by morální dilemata apod. Proč suplovat důsledky dopadů takového chování jinými prostředky než inspirací realitou? Není snad nebezpečí odhalení, odsouzení a popravy herní postavy dostatečný důvod, aby se nepouštěl do šílených masakrů? Určitě není potřeba nijak vysvětlovat jak na něj přišli - prostě by se na něj sesypala kupa chlapů, zavřeli by ho a dostal špagát. Nevím, asi sem celý článek nějak nepochopil, protože mi vůbec nedochází proč by se měl hráč motivovat k "reálnému" chování ve hře zamrzáním stroje nebo finančními odpustky.OdpovědětVymazatOdpovědi Poprava samotné postavy, jakkoliv by byla ve hře realistická, nezabrání hráči naloadovat pozici a zkusit to znova.Vymazat A proč mu to nedovolit? Pokud hráč půjde proti hře, tak si ji prostě sám rozbije. Pokud chci hrát hru a užít si její prostředí a příběh, tak prostě automaticky hraju přirozeně (realisticky). Hráč který nemá potřebu dělat ve hře kraviny, tak je prostě nedělá a užije si hru tak jak má.Vymazat Ale jsou prostě hráči, které baví hru prostě rozbít - dělat kraviny, zabíjet vesničany, hledat programové chyby, rozbíjet skripty atd. A ty říkáš, že bychom měli těmto hráčům mimoherními prostředky "zakázat" BAVIT SE? To je jako sebrat dítěti angličáka, protože s ním na koberci s vyobrazením města jezdí po barácích. Nemůžeš člověku zakázat bavit se - ani když to nedělá způsobem který vývojář zamýšlel. Sám jsi psal, že "hra" nemá hráči dát důvod jít proti jejím pravidlům. To má ale udělat přirozeně, tak aby většina hráčů ani neuvažovala o tom, že by se mohli snažit hru rozbít. A ne jim říct "hraj tak jak po tobě chceme nebo budeš potrestán". Tady myslím hraje obrovskou roli to, jaký je umělecký záměr designéra. Jestliže chce udělat svět, který bude realistický (ve smyslu uvěřitelný) a má to jako prioritu, tak musí dát hráči k dispozici patřičné prostředky.Vymazat Většina her to řeší prostě tak, že ti například seberou možnost zabíjet NPC. Což je blbost. Oproti tomu když v hráči vzbudíš morální zodpovědnost, tak sice může vyvraždit celé město, ale bude za to trest, který ho donutí si rozmyslet, jak se bude chovat. Pokud to přijme, má tu možnost. Myšlenka to není nová - ve hrách máš běžné systémy penalizace (seberou ti peníze, sníží karmu...). Mnou navrhovaný systém je prostě jenom dokonalejší v tom, že hráčovo chování bude více korelovat se světem a tím pádem bude i celkový dojem ze hry více poplatný vizi autora. V životě není nic dokonalého. Dokonalá je pouze srmt, která je důkazem toho, jak je život nedokonalý.OdpovědětVymazat Osobně mi víc na hrách vadí, že kolikrát něco udělám s určitým cílem a důsledek je kolikrát zcela odlišný a vrátí ho pouze LOAD. To co popisuje 1000 š, bude pouze naším snem, který se těžko podaří zrealizovat. Zdá se mi jako poněkud nefér, vyčítat někomu něco co NEŘEKL a předpokládat, že když to neřekl, tak to neví, nepřemýšlí o tom a nemá pro to řešení. Co když má? Stejně tak je možná dobré odpustit si komentáře typu: "Kromě XXX nic neudělal a jen kritizuje...", když jsem sám neudělal ani XXX a zrovna kritizuju :)OdpovědětVymazatOdpovědi Mně taky přijde nefér spousta věcí. Jediné, co se s tím dá dělat, je dokázat, že Mafia nebyla náhoda. Pak se můžeme bavit dál. Podobně tak kritik jídla nemusí být nutně kuchař. Držím palce!Vymazat Za me:OdpovědětVymazat Mafie, je strasne precenovana hra, na hry dospelejsi desing ano, realisticky vypadajici prostredi ano. Ale jednak je to totalne linearni, mesto je staticky a to jezdeni auta z mista a do mista A, je silena nuda. Pro me to byla hra na 6,5 / 10 chapu, ze lidi, jsou lidi, kterym to staci, ale ja jsem se nejak enorme nebavil, znam zastup lepsich her. Podle me ta slava je zalozena, hlavne na tematu, jako Red dead redemption (tam bych teda dal o bod vic), spravny tema, dobry zpracovani, ale zadny zazraky v tom nevidim. Dan - ocenuju, ze nemlci, dle diskuzi na Games, jeho schopnost diskutovat, je obcas na urovni Jirky Bulderu Paroubka, proste si jede tu slovi a nepusti ostatni ke slovu. Chce delat rpg a fakt jim moc nerozumi, nektery jeho uvahy, ja nevim, jak dlouho to vychazi, v levelu byly dost strasny.. viz ta z thou.. ktere totalne prznila rpg a dungeony a ted to dela. Nicmene, je z nej videt progress, uz to neni tak strasny, ale muj nazor je, ze jsou tu lepsi lidi. Blokovani kompu ne, jen spoustu komplexnich system, AI a testovani, misto grafiky a animaci. Pekne se zamyslete jakou nejkomplexnejsi hru znate a premyslejte co tomu vsechno chybi a jak to resit. Kombinace viz systemu, je peklo. Nemam rad, jeho argument, podivejte se kolik ja jsem prodal her, jsem nelepsi. To by nejlepsi jidlo na svete musel bejt McDonald. "Na první pohled se zdá, že je Sa vz. 58 jen další kopií slavného Kalašnikova AK 47. To je ovšem omyl. Konstruktéři samozřejmě vycházeli z tehdy existujících zbraní StG 44 a AK 47, ale nejdůležitější část zbraně, tj. její vnitřní mechanizmus, je kompletně odlišný a použitý systém uzamčení závěru nebyl doposud u zbraně této kategorie použit.OdpovědětVymazat Československá armáda provedla srovnávací testy mezi Sa vz. 58 a AK 47, které měly novou zbraň s osvědčeným Kalašnikovem porovnat. Bylo vybráno několik samopalů od obou typů, ty byly rozebrány a z těchto dílů byly složeny dvě „nové“ zbraně. Poté bylo z každé zbraně vystříleno 20 000 kusů munice. Za střelcem stáli asistenti, kteří průběžně dobíjeli zásobníky. Střelec po vystřílení zásobníku proto jen dal ruku dozadu, dostal nový, nabil a pokračoval. Po každém třetím zásobníku ponořil celý samopal na chvíli do sudu s vodou, aby jej ochladil. Po skončení testu byly obě zbraně rozebrány a zjišťovala se míra jejich poškození. Obě zbraně (Sa vz. 58 i AK 47) obstály na výbornou. Za celou dobu testu se u obou vyskytla jedna závada. U Sa vz. 58 to byla prasklá vratná pružina závěru." Tolik ohledně výdrže vz. 58. Čtyři zásobníky by odstřílel bez problémů,,,Odpovědi Vz58 má po vystřílení čtyř zásobníků natolik rozžhavenou hlaveň, že se začne sama vlastní vahou prohýbat a tím se stává de facto znehodnocenou. Nepřátelé ve hrách jsou ale schopni s podobnou zbraní střílet klidně 10-20 zásobníků - no prostě tak dlouho, dokud je hráč nezabije. A na to narážím. Nemám pochybnosti, že celkově bych zbraň zvládla desítky tisíc kusů munice, pokud bude mít šanci vychladnout. Ale zajímavé informace, díky.Vymazat