text: V současné době panuje obrovské nadšení do ICO, ale zdá se, že investoři mají tak trochu klapky na očích a nechtějí vidět odvrácenou stranu mince. Následující článek redaktora Crypto Coin News je osobním názorem člověka, který o kryptoměnách píše... Myslím, že vybrat vhodnější čas na neexpertní analýzu ICO šlo jen stěží. ICO jedou jako po másle a zdá se, že trh jim přisuzuje nepoměrně vyšší hodnotu, než by skutečně mít měly. Například EOS vybral během roka na ICO asi čtyři miliardy dolarů a zvýšil tak počet těch ICO, které se přes magickou miliardovou hranici dostaly. To vše bez stabilního produktu a široce podporované testovací sítě. Pokud si myslíte, že je normální zisk alespoň ze začátku nemít, například při pohledu na chronicky ztrátové společnosti s vysokou cenou akcií, jako je Uber, nebo Tesla, pak se zamyslete znovu. Tento způsob upisování kapitálu může vést cestou destrukce k nesmyslným projektům a zneužitým investicím. Nedokážu si vybavit žádný trh v oblasti technologií, kde cena odpovídá technologické využitelnosti. Mohu zde uvést mnoho případů mimo internetovou bublinu: Tesla, Uber, 3D tisk, nebo rozruch kolem umělé inteligence. Faktem zůstává, že mezi cenou akcií a využitelností podkladových technologií je velký nepoměr hlavně díky spekulaci. Ta ovšem ovlivňuje všechny trhy, dokonce i ty tradiční. Nechci se soustředit na to, že přisuzovaná hodnota technologií není vždy odpovídající, ale spíše na obří částky, které proudí do kryptoměnových projektů. Pokud zvažujete investici, pak zásadní otázka musí nevyhnutelně znít: „Má tento projekt šanci dosáhnout pozitivního ROI?“ (ROI-Return on investment, návratnost investice, pozn.překl.) Ať už jde o jakýkoli projekt, tato otázka je pro investora vždy zcela klíčová. Investor se neptá, kolik tíživých světových problémů dokáže daná technologie vyřešit. To je jen vedlejší produkt investice do projektu. První, na co se investor musí ptát, je proč daný projekt potřebuje zrovna danou částku. Jak tyto peníze využije? Co si za své peníze kupuji a jaká jsou rizika? Kolik riskují zakladatelé projektu a vývojový tým? Dostávám za své riziko spravedlivou odměnu? Když projekty jako BitClave a Cardano získaly miliony dolarů, i když jsem do nich investoval, vždy mě zajímalo, jestli mohou dosáhnout pozitivního ROI. Trh je zatím velmi mladý a investoři tedy investují do nápadu a do lidí kolem něj. Většina neřeší dlouhodobou udržitelnost a návratnost. Prostě proto, že většina investorů bude prodávat ihned poté, co je jejich mince zalistována na některé z velkých burz. To je důvod, proč extrémně velké procento investorů, říkejme raději „spekulantů“, neřeší kvalitu týmu, produktu, plány ani hodnoty dané společnosti. Pokud mi nevěříte, podívejte se třeba na coinmarketcap.com. Uvidíte, co se stane, jakmile se produkt dostane na velké burzy. Následující obrázek napoví: Většinou se odehraje schéma „pump and dump“, tedy při zprávách o zalistování dojde k přílivu spekulativního kapitálu a zanedlouho k propadu, jak spekulanti vybírají své zisky. To znamená, že tito investoři jen zneužili výhody brzkého vstupu do investice. Je na tom něco špatného? Snad jen to, že dlouhodobí investoři, kteří projektu věří, budou potřebovat opravdu pevné nervy, aby investici dlouhodobě drželi. A dost z nich se spálí. Proč? Na to si musíme trochu rozebrat anatomii ICO. Důvodem mé investice je vždy očekávání středně až dlouhodobých zisků. Musím se tedy zajímat o to, kolik peněz daná společnost potřebuje, jaký má produkt a strategii, kdo projekt vede a jak dobrý má tým, jak plánují získané peníze investovat. Existuje mnoho kritérií, podle kterých se může investor rozhodovat, toto jsou ta moje. Stejně jako v přírodě, i v ekonomice jde o přežití nejsilnějších. Využívá společnost své mince správně? Jak společnost prezentuje deklarované hodnoty? Postupují podle zveřejněného plánu? Jak motivují uživatele, aby používali nativní měnu ICO? Potřebuje daný projekt skutečně blockchain? Cílem je určit, zda daný projekt blockchain skutečně potřebuje, nebo ne. To zjistíte, když se budete pídit po tom, jestli projekt používá tokeny k odměňování svých uživatelů a jestli je konečným cílem projektu decentralizace. Pro mě je nejdůležitější vlastností tokenů, aby byly použitelné ke konkrétním účelům. Není důvod využívat blockchain, pokud chcete jen skladovat data na více lokacích naráz. Každý token, nebo mince, se musí používat k jednomu ze dvou účelů: Klíčový je rozdíl mezi správou a infrastrukturou. Existují projekty, které mají skvělou infrastrukturu (API, platformu...), ale nepotřebují nativní měnu. Není třeba decentralizovat infrastrukturu vašeho projektu, abyste dokázali distribuovat odměny svým uživatelům. Toho docílíte správnou správou vašeho byznysu a správnými pobídkami pro uživatele. Pokud projekt dobře spravujete, stačí ERC20 tokeny na blockchainu Etherea. Pokud vám váš uvažovaný projekt jako uživateli nebude vyplácet tokeny, pak na něj rovnou zapomeňte. Existují sice výjimky, jako je Ethereum, IOTA, Cardano atd., kde dostáváte odměny za držbu tokenů, ale jde o protokol, na kterém projekt jede, ne o samotný projekt. Tyto protokoly mají sice ještě svoje mouchy, ale pořád našly způsob, jak donutit uživatele k držbě tokenů. To je velká výhra a další projekty by se jí měly inspirovat. Nedělejte ICO, pokud vaše tokeny nenabídnou nic nového, jako třeba decentralizované řízení, či infrastrukturu. To je ta zásadní věc. Toto je můj oblíbený bod, protože díky tomu dostávají projekty ICO daleko více peněz, než potřebují. Ano, řekl jsem to. Úzkým hrdlem je v současnosti vývoj produktu a rozhraní, nikoli marketing a propagace. Důvod je více, než zřejmý: Když nemáte fungující produkt, nepotřebujete čeřit vlny a hledat uživatele. V této fázi musíte zajistit hlavně to, aby váš bomba produkt skutečně fungoval! Peníze při současné náladě na trzích dostanete snadno, hlavně díky decentralizované povaze takových projektů, ale začínající společnosti pak mají tendenci zacházet s tímto kapitálem nezodpovědně. Jen si vzpomeňte na množství bombastických společenských událostí a peníze vynaložené na PR a marketing. Na druhé straně vývoj pracuje do úmoru a musí prodlužovat termíny, aby dostál obrovským nárokům uživatelů, za které může právě předčasná propagace. Pokud namítnete, že nejdůležitější je uživatelská základna, pak si vzpomeňte, co jsme psali o těžce nabytých penězích uživatelů. Zakladatelé, ředitelé a manažeři daného ICO by si to měli uvědomit. Nemyslím, že je v pořádku utrácet statisíce dolarů týdně za marketingové kampaně. Není v pořádku slepě platit to, co si platí ostatní. Všichni chceme vydělávat, to chápu. Musíme si ale uvědomit, že decentralizace znamená absenci klasických korporátních keců a pouček. Pokud do startupu investujete vlastní peníze, žádejte za ně skutečnou hodnotu. Ujistěte se, že vaše peníze nepůjdou lidem, kteří je vyhází za marketing. Tlačte organizátory ICO do toho, aby peníze šly do vývoje produktu a ne do společenských událostí, které vypadají líbivě v tisku. Chápu, že je to ta těžší cesta, ale zároveň dává ICO vyšší šance na postupný nárůst hodnoty, jak se projekt bude stávat známějším. Na druhou stranu když nemáte dobrý produkt, pak půjde cena dolů hned, jak dojdou peníze na marketing. Žádejte transparentnost, chtějte vědět, kam peníze jdou, jaké jsou obchodní výdaje. Projekt, který vybere miliony dolarů, se svým investorům má zodpovídat. I když nemáte papírovou smlouvu, stále je zde ještě morální rovina a obchodní zvyklosti. Decentralizace znamená, že vše plyne pomaleji, a je to tak v pořádku. Než si společnosti zvyknou efektivně utrácet částky, na které nejsou zvyklé, bude to chvíli trvat. Donedávna jsem se na ICO díval hodně pozitivně, ale pak jsem se do tématu ponořil hlouběji, setkal se s manažery a poradci přes ICO, našel sazby za propagaci ICO u hlavních agentur. Díky tomu jsem zjistil, že takové agentury se pohybují v zajetých kolejích, které ovšem fungují pro jiné druhy byznysu. Decentralizované platformy potřebují daleko jiný přístup než prodej pracích prášků. Recenze bývají často zaplacené marketingem, stránky zabývající se ICO chtějí obrovské částky za zalistování vašeho produktu a dávají přednost těm, které platí více. Nezáleží jim přitom na kvalitě produktu a jeho myšlence. Důležitější je pro ně předplatné v BTC, nebo ETH, než udělat nějakou skutečnou práci. V současné situaci by hodně pomohly skutečné recenze a férové testy influencerů, což však nemůže konkurovat zaplaceným nabídkám. V této chvíli už to přeci musí být jasné. Ta zásadní otázka, kterou si musíte položit je, které projekty to budou, protože já v tom příliš jasno nemám. Mnoho inteligentních lidí tvrdí, že se jednou objeví aplikace, která vám pomůže v rozhodování. Ale budete takové aplikaci moci věřit? Potřebujeme stále lepší peněženky. Takové, které budou umět propojit množství blockchainů. Ano, vím, že již takové peněženky existují. Problém je identifikovat, které z nich přežijí zkoušku času. Adopce kryptoměn možná nenastala v širším měřítku nikoli proto, že lidé nemohou digitální měny snadno utrácet, ale proto, že je nemohou snadno získávat a držet. Jistě, uživatelské rozhraní a pohodlnost jsou důležité, ale zdá se, že se pohybujeme v kruhu. Pokud nemáte způsob, jak rozdělovat tokeny uživatelům jako odměnu za používání vaší sítě, pak není důvod tyto tokeny používat. Zásadní pro vás tedy bude, abyste se nesoustředili jen na vlastní protokol dané mince, ale na takové projekty, které vyplácí mince/tokeny za aktivitu v síti a její používání. Na vlastním způsobu nezáleží – můžete být těžař, uživatel, nebo dlouhodobý držitel (tj. HODLer). Projekty jako Steemit, Bitclave, Neo, nebo Status, které vás motivují k používání sítě, jsou velmi dobré příklady. Každý uživatel, který se do sítě připojí, bude odměňován za její užívání. Toto je pro mě skutečným významem decentralizace – soutěž a spolupráce kráčí ruku v ruce. Není to jen o vašich vlastních ziscích, ale také o tom, aby získala celá síť tím, že přispějete k jejímu růstu a zlepšování. Ekosystém digitálních měn změní způsob, jak přemýšlíme o distribuci dat, informací a dokonce času. Naše pozornost bude novou ropou civilizace, protože nyní už známe způsob, jak na ní vydělat. Nepřestávejte investovat do ICO proto, že se objevily podvody, nebo proto, že je to příliš riskantní. Je to jediný způsob, jak posouvat celý ekosystém kryptoměn kupředu. Jen nad tím více přemýšlejte a investujte do projektů, které budou vzkvétat díky odměňování uživatelů. Taková ICO si vybírejte, a nebojte se jim svěřit své peníze. Neztrácejte víru v trh a nechte ho dozrát. Některé projekty se nakonec proderou na denní světlo a budou dlouhodobě úspěšné. Otázka zní: Budete do nich mít zainvestováno? Jak se blíží rok 2019, začínají se analytici předhánět v předpovědích, kam se kryptoměnový trh vydá v nejbližších týdnech a měsících. Ačkoli stále panuje medvědí nálada, spousta odborníků již vyjádřila názor, že kryptoměnové peklo již co nevidět skončí. Ačkoli medvědi ve čtvrtek ráno opět převzali vládu nad trhem, množství zpráv od analytiků tvrdí, že se začíná rýsovat býčí obrázek jak pro Bitcoin, tak pro jeho kryptoměnové bratry a sestry. Vildana Hajric z agentury Bloomberg tvrdí, že indikátor MACD na Bloomberg Galaxy Crypto Index (BCGI), který spravuje sám Mike Novogratz, vstoupil do první pozitivní divergence za poslední měsíc. Jeden indikátor by sice neměl být základem investičního rozhodnutí, ale v minulosti byl přechod MACD na BCGI z negativní do pozitivní divergence předzvěstí bitcoinových rally. Tato analýza je v souladu s předchozí předpovědí stejné analytičky – podle ní i Directional Movement Index (DMI) ukazuje na růst Bitcoinu. Konkrétně DMI, jež je oblíbeným indikátorem síly trendu obchodovaných aktiv, vstoupil stejně jako MACD do býčí fáze. Dlouholetý kryptoměnový investor Mati Greenspan, senior analytik firmy eToro souhlasí s touto analýzou a dodává, že „technické ukazatele vypadají skvěle“, což může být předzvěstí dalšího kryptoměnového šílenství. Greenspan dále poznamenal, že ačkoli jsou technické ukazatele jen částí obrazu, tak „fundamentální ukazatele vypadují taktéž skvěle“. To je sice poněkud vágní komentář, ale pravděpodobně tím myslel spuštění platformy Bakkt pod křídly Intercontinental Exchange, ke kterému dojde již 12. prosince tohoto roku. Bakkt jako první v historii nabídne finanční futures znějící na fyzické dodání podkladového aktiva v době splatnosti kontraktu. Tato platforma má navíc podléhat regulaci, takže na ní budou moci obchodovat i institucionální investoři. Greenspan by také mohl narážet na přirozený růst celého krypto trhu. MetaMask například nedávno překonal hranici 1,3 milionu uživatelů, čímž potvrzuje, že Ethereum zůstává zajímavým projektem, navzdory rozbouřeným vodám digitálních trhů. Podle průzkumu Alexe Krugera to zase vypadá, že institucionální investoři se na obchodování s digitálními měnami vysloveně těší a že jedinou brzdou jejich vstupu je málo vyspělé a neregulované prostředí. Podle výpočtů Krugera by na trh od velkých jmen Wall Street mohlo přitéci asi 5,9 miliardy dolarů. Kdybychom měli shrnout očekávání trhu do jedné věty, nejlépe by to vystihl komentář Matiho Greenspana založený na dlouhých letech jeho působení na kapitálových trzích: Greenspanovo volání po „vánoční rally“ přichází jen několik dní poté, co známý obchodník s digitálními aktivy Rand poukázal na fakt, že z technického hlediska se cena BTC dostala ze sevření gigantického trojúhelníku, který určoval její hranice posledních několik měsíců. To je podle Randa velmi důležitý vývoj. Nakonec i on dochází k závěru, že trh digitálních měn může konečně vykazovat známky obratu trendu. Bude to tak ale skutečně? Možná, prosté ohlédnutí za vývojem posledních let by tomu nasvědčovalo.


source: CulturaX

text: ŽENA-IN - U nás je na výhodné koupě hlavně manžel U nás je na výhodné koupě hlavně manžel Jeho "koníček" je vymetání zastaváren. Když je doma něco potřeba, přesně ví, kam má zajit a koupit, velmi levně. Byl by šťasten kdyby tam koupil skoro vše Děkuji za další příspěvek na dnešní téma, kterým jsou Výhodné koupě. Poslala nám ho čtenářka s nickem Ivetinkav a vy se s v něm dočtete i to, kde koupit levnější pohonné hmoty. Pěkné pondělní ráno, u nás doma na výhodné koupě je hlavně manžel. Jeho "koníček" je vymetání zastaváren. Když je doma něco potřeba, přesně ví, kam má zajit a koupit, velmi levně. Byl by šťasten kdyby tam koupil skoro vše, snad i toaleťák. Máme doma hodně levných a přitom drahých věcí. Například tam koupil fungl novou pilu ještě se zárukou od Stillu za tři tisíce - nová v obchodě kolem deseti tisíc. Nejvíc jsem měla radost ze stříbrné televize od Sony, která byla antistatická a vůbec se na ní nechytal prach. To byl můj miláček. Tu taky koupil za polovinu ceny i se zárukou. No jo, ale jak jde čas a móda je někde jinde, tak musel koupit LCD televizi se vším všudy, i se satelitem a USBečkem atd. Opět za krásnou cenu i se zárukou. No jo, ale jsem z ní nešťastná, protože je černá a lesklá, a pořád ji musím odprašovat. I několikrát denně. Zlatá stará Sonko, kde jsi? V zastavárně se dá opravdu koupit skoro všechno, a když to nemají stačí jim říct, co potřebujete a jsou schopni to sehnat. Nebo u nás to tak je. Teď poslední přírůstek do rodiny je robotický vysavač. Z toho mám velkou radost. Opět se zárukou za pět tisíc, což v obchodě by nás vyšel přes deset tisíc. Posílám fotečku. Já pro změnu nakupuji pro děti v hrabáku. Dá se tam sehnat krásné a levné oblečení. Minule jsem klukovi koupila krásné rifle od Levi Strausse za 60,-Kč - a jsou jako nové. Máme z nich oba radost. No a jelikož bydlíme blízko hranic s Polskem, tak tam jezdíme nakupovat. Je tam hodně levnějších věcí. I benzín, je tam o tři koruny levnější. No nekupte to, že. Mějte se hezky, nakupujte s rozumem pa ivetinkav To s tím benzínem, je dobrá informace, ale do Polska to mám přece jenom trochu z ruky Jak jste na tom s výhodným nakupováním vy, milé ženy-in? Máte také radost z každé slevy a výhodného nákupu? Kupujete v "sekáčích", frcech, bazarech a zastavárnách? Co jste kdy nejvýhodněji koupila? Pochlubte se, prozraďte, kde se dá dobře a výhodně nakoupit. Nebo tomu moc nevěříte a z druhé ruky byste si nic nekoupila? tak to mě nenapadlo, ale zase si říkám, kdyby to byla pravda, tak by to bylo zakázené a zastavárny by nebyly - no ale teď když to čtu tak telefon bych si tam asi nekoupila - díky za radu dadma — #2 Jo, pro některé bazary se dokonce krade tzv. "na objednávku". Jenže tyhle věci se většinou na pultě neobjeví - mají už zase své stálé odběratele či objednatele. dadma — #2 to máš jako na Aukru. mnoho lidí je spokojeno, i kamarádka byla se svým telefonem spokojená do doby, než dojeli policajti, že ji vystopovali podle hovorů, protože mobil je kradený... ona dopadla dobře, ale telefon neměla Manžel je tedy kouzelník.Je pravda, že se tam asi dají různé spotřebiče koupit levně, lidi si vezmou věci na půjčku ,pak nemají na splátky, tak to prodají a nebo někdo si to bere již s tímto záměrem.Jinak si myslím, že v některých zastavárnách a bazarech prodávají kradené věci.


text: Vítám Vás a dovolte, abych Vás seznámila s historií Autoškoly Atlantik. Jmenuji se Irena Kerberová a jsem majitelkou této autoškoly od roku 2001, i když vznikla daleko dřív. Vznik se datuje v roce 1990 jako ZO AVZO (výdělečná činnost autoškola); v tu dobu jsem dostala nabídku tuto autoškolu řídit. Začínalo se, jak se říká " od nuly" - učební pomůcky, výukové programy nebyly. Uplatnila jsem moji praxi, nastupovala jsem v roce 1980 jako učitelka v autoškole Svazarmu v Hudečkově ulici, kde sídlím do dnes. Myslím si, že se řadím mezi šťastné lidi, kteří mohou říci, že práce je současně celoživotním koníčkem. Postupně jsem si okolo sebe vytvořila prostředí, aby se tu každý cítil dobře a to se mi myslím povedlo. V roce 1995 (kdy stále chyběly učební pomůcky) jsme s kolektivem natočili dva programy, tehdy na VHS "TEORIE JÍZDY" a "NAUKA O KONSTRUKCI A ÚDRŽBĚ VOZIDLA". Kazety se začaly prodávat po celé republice, sklidily velký úspěch a používají se s oblibou do dnes při výukách. Po celou dobu existence jsme připravili tisíce, myslím si, dobrých řidičů (úspěšnost u závěrečných zkoušek je 88%). Krásný pocit mám, že jsme připravili celé rodiny, od babiček a dědů až po jejich vnoučata. Bývalí žáci se velmi rádi vrací a povídáme si, co se jim přihodilo na silnici při řízení vozidla. Jsem členkou Asociace autoškol ČR, tudíž se účastním vzdělávacích programů a seminářů Ministerstva dopravy. Provádím školení řidičů referentských vozidel a to nejenom v Děčíně a mám výborné reference. Školení: ČEZ - Severočeský kraj, FEROX, SILIKE (dříve KERAMIKA), ARMEX, TRUSTAV, Městská policie Děčín, Úřad práce Děčín, Finanční úřad Děčín, Nemocnice Děčín, Dětský domov Česká Kamenice, Pozemkový fond v Děčíně, Plavební správa v Děčíně, Elektroinstala Jílové a spousta dalších větších i menších firem a podniků. Přeji si, abyste si vybrali právě moji autoškolu, máte garanci že budete odcházet spokojeni a dobře připraveni pro život za volantem.


Ja mam Petru, byt v Teplicich, velkej pivni pupek a sexy mozek. Panove, nechic se chlubit, ale...kdo z vas to ma?


ve Španělsku, Itálii, Francii,


source: fineweb

text: V průběhu návštěvy města Surabaya se budete cítit jako doma v hotelu Grand Kalimas Hotel, nabízejícím kvalitní ubytování i obsluhu. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Ráj odpočinku a relaxace, hotel nabízí odpočinek jen pár kroků od četných městských atrakcí, jako je Mesjid Ampel, Trh Kambing, Chinatown. Grand Kalimas Hotel nabízí dokonalý servis a všechno základní vybavení s cílem posílit cestovatele. Hoteloví hosté si mohou užívat vybavení jako trezor, přeprava do hotelu / na letiště, pokojová služba s nepřetržitým provozem, společenské prostory, restaurace. Kromě toho jsou všechny pokoje vybaveny celou řadou vymožeností , jako je klimatizace, sprcha, televize, bezplatná balená voda, stůl, které potěší i toho nejnáročnějšího hosta. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Ať už je váš důvod k návštěvě města Surabaya jakýkoliv, Grand Kalimas Hotel je skvělé místo pro osvěžující a vzrušující uvolnění.


11. 2. 2013 Nintendoland Nástupce Wii Sports v roli prodejního šlágru se pochopitelně nemohl opakovat, ale když se díváme na Nintendoland jako na referenční hru této relativně nové konzole, mohu s klidem konstatovat že jde o "must have", pokud konzoli máme. Opačně ale nejde říci, že byste si kvůli Nintendolandu měli kupovat konzoli - což je rozdíl proti slavným sportům před šesti lety (to to letí...). Takže upřímně bych to shrnul asi takto jednoduše. Detailnější popis je ale na místě. Nintendoland perfektně ukazuje možnosti tolik opěvovaného "asymetrického hraní" a zároveň naznačuje, jak by se mohly "normální" tituly inspirovat ve zpracování her jak pro singleplayer, tak hlavně multiplayer. Celá selekce her se dělí do tří kategorií. Hry pro jednoho hráče Jak jsem očekával, tak zrovna výběr těchto her nepatří mezi nejsilnější stránky Nintendolandu. Jako seznámení se s hardwarovými možnostmi tabletu je to dobrý začátek, ale vracet se ke hrám jen kvůli překonání skóre skoro ani nejde. Hry nejsou rozhodně lehké! Donkey Kong Crash Course nebo Captain Falcon's Twister Race velice citlivě reagují na gyroskop a představují tak dobrou výzvu, kde chvíli potrvá, než se dostanete do konce - a to navíc v dost šíleném časovém limitu. Jenže jde o takové ty hry, které 1000 si pustíte jednou a konec. Produkční hodnota na úrovni libovolné flashovky nebo hry pro tablety. Parodie na DDR či lépe na Space Channel 5 - neboli tancování s potápěčem z digiher - je doslova ostudné. Slovo chvály také nenacházím pro létání balónem (kde hráč "fouká" pomocí stylusu - WTF?) nebo házení ninja hvězdic. Překvapil mne ale Yoshi's Cart, kde má hráč za úkol kreslit cestičku hladovému dráčku, přičemž na televizi vidíme sebratelné objekty a na tabletu máme prázdnou plochu. Jako demonstrace ucházející, ale hratelnost se velice rychle okouká. Multiplayer - kooperace Battlequest mne překvapil. Primitivní máchání mečem za doprovodu lukostřelce na tabletu sice vypadá velice primitivně a nudně, ale ve vyšších úrovních hráči musí používat taktiku. I když je pohyb automatický a připomíná tak on-rails střílečky, existuje zde možnost se zastavit a lákat na sebe nepřátele, zatímco spoluhráči mohou útočit zezadu. Zejména bossové jsou zábavní a obtížní. Nevěřil bych tomu, ale k této hře se mám chuť vracet, než ji alespoň jednou dohraji do vítězného konce - momentálně jsem zaseklý v sedmé úrovni. Metroid Blast je z hlediska designu celkem plnohodnotnou střílečkou, avšak fatálně jí chybí obsah. Podobně tak lze hodnotit i Pikminy. Zapnul jsem to dvakrát, nepochopil, v čem je pointa a hru vyškrtnul ze seznamu. Multiplayer - deathmatch Tři hry v této sekci jsou zlatým hřebem kolekce. Hra "na babu", kdy čtyři hráči honí neviditelného ducha, je natolik jednoduchá a chytlavá, že musí bavit snad každého. Element taktiky je zde zásadní - vibrace Wiimotu sice napovídají, že "duch je blízko", ale vibrace jsou i v okamžiku, kdy je blízko spoluhráč. Lovci duchů - ano, nebojím se hovořit o Ghostbusters - se tedy musí po úrovni vhodně rozdělit a nahnat ducha do slepé uličky - jenže zase když sem tam někoho duch dostane, tak se hráči musí oživit tím, že na sebe svítí svítilnami - a jsou tedy snadnou kořistí. Element docházení baterie ve svítilnách pak znamená menší dosah světla a zuřivé otáčení kolem své osy k ničemu nevede. V jednoduchosti je krása a Nintendo tyhle hříčky umí. A konkrétně u této hry si umím představit i aplikaci stejných principů na mnohem větší a komplexnější tituly. Mario Chase funguje obráceně - čtyři hráči musí dát babu Mariovi, který musí v časovém limitu utíkat. Na rozčtvrcené obrazovce máme sice jen omezený výhled, ale podle barev podlahy se hráči musí domluvit, kdy kde kdo Maria naposledy viděl a obklíčit ho - Mario má proti ostatním hráčům výhodu rychlosti a možnost sebrat sem tam bonus k nesmrtelnosti. Po hře je pak možné analyzovat pohyb po ú 1000 rovni v přehledném grafu. Opět - velice jednoduché, ale naprosto funkční, palec nahoru. Vůbec nejvíce jsem si oblíbil "sbírání sladkostí". Čtyři hráči na televizi, každý ve své čtvrtině, pobíhají po úrovni a sbírají bonbóny. Pátý hráč na tabletu ovládá dvě nezávislné postavičky - každou jedním joystickem - a jeho obrazovka umožňuje zoomovat a vytvářet tak prostor pro obkličování. Postavičky se s přibývajícími bonbóny zpomalují, ale za to je můžou tu a tam vyhazovat a tím utéci. Chytře je navržený systém stromů, u kterého se musí potkat 2-3 hráči najednou, aby shodili bonbóny na zem. Vystavují se riziku chycení, ale pro úspěšné dohrání je nutné se občas sejít. Hráč na tabletu musí prokázat slušnou koordinaci rukou a očí, což není zas tak těžké, jak se na první pohled může zdát. Pokud ale čtveřice protivníků podezřele často vyhrává, je možné si přizvat šestého hráče, který se podělí o tablet - a náhle dvě postavičky ovládá dvojice hráčů, což usnadňuje koordinaci. Takže co Nintendoland? Nintendo nám v podstatě předvedlo, že má v rukávech pár es, co se týče herních mechanismů. Jsou originální a v několika zmíněných případech i velice zábavné. Problém je, že ani jedna z her není "wow" na to, aby to člověk "prostě chtěl". Tomu teda nepřeje ani doba a zřejmě to ani nebylo záměrem - jinak by nevydali tak nanicované hříčky pro jednoho hráče. Pokud ale WiiU máte nebo o něm uvažujete a pokud vám ve hrách jde spíše o to "jak" se hra hraje než o "co" ve hře jde, je Nintendoland velice dobrou ukázkou. Na druhou stranu je tady fakt, že WiiU svým konceptem není tak "jednoduché", jako bylo ve své době Wii. U sportů jste jen vzali do ruky ovladač a okamžitě jste byli ve hře, ať už jako starý pařmen nebo jako naprostý nováček. Nintendoland je ve srovnání se sporty relativně komplikovaný (třeba Metroid Blast je pro nováčky nehratelný). Nutnost komunikace mezi hráči je super pro případné párty - zde se Nintendo předvedlo v dobrém světle. Ale nutnost hru celkem zdlouhavě vysvětlit poněkud brzdí instantní hratelnost. A navíc - vnitřní herní mechanismy jsou opravdu hodně vyvážené a tím pádem brzy přijde okamžik, kdy se z "mindless fun" stane dost precizní strategie a vyvstane nutnost taktizovat více, než by se na první pohled zdálo. Pro prvotní seznámení s konzolí je to zkrátka trochu těžkopádné. To by se ale dalo vnímat i jako pozitivum. Že hry vyžadují čas na zvládnutí a že se v ních (tedy u těch 3-4 konkrétních titulů!) dá najít více, než jen prvoplán. Vedle toho je ale kontrast přístupu Nintenda k této hře jako takové. Věnovat jí tak velký prostor při prezentacích bylo prostě nepatřčné. Chtít za tento titul plnou sazbu je prostě nesmysl. Mělo jít o předinstalovaný titul zadarmo ke každé konzoli. To by hře pomohlo. Nejsou to sporty, není to instant wow, není to system seller, není to bomba. Ale pokud konzoli máte, je to nutnost. Nezávisle na tom bych třeba rád pochválil, že vyhrané mince napříč všemi minihrami je možné utrácet za 1000 bonusy, což je další mikrohra - to je přesně ten přístup Nintenda, který se mi líbí. Jenže hned to museli zkazit tím, že veškeré bonusy jsou absolutně k ničemu. Neodemkly se mi žádné další úrovně, prostě nic. A to zrovna tři deathmatchovky disponují POUZE 2-3 úrovněmi. Z hlediska množství obsahu je to velice slabé i v rámci tohoto žánru, obávám se, že se Nintendoland brzy omrzí. A to je chyba. Ono takové sporty sice taky měly nulový obsah - ale alespoň se tam zvyšovala obtížnost a mělo smysl hrát dokola. Tady si nejsem jistý. Jak skončí párty, na hru zapomínám. Jako launchový titul je to poněkud vlažné. Vlastně jen tři "deathmatch" hry stojí opravdu za to, plus teda Battle Quest, zbytek je spíše slabý až žádný. Střízlivě bych hodnotil 5/10, pokud bych vyseknul jen povedené hry, tak klidně o bod nebo dva víc (v případě bonbónů i o tři). Ale hlavně s vědomím, že jde jen o technologické demoverze, samozřejmě. Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


7 Lady Plus Club Diana Kobzanová podpořila kampaň - PDF 7 Lady Plus Club Diana Kobzanová podpořila kampaň Download "7 Lady Plus Club Diana Kobzanová podpořila kampaň" 1 zima 2013/ Diana Kobzanová podpořila kampaň 8 MUDr. Martin Hollý V psychiatrii je více otázek než odpovědí 12 Pyramida Zdraví Pojištění, které skutečně léčí 2 editorial Vážené čtenářky, vážení čtenáři, OSVĚTOVÝ PROGRAM LADY PLUS CLUB 7 nedávno se na mě obrátil kamarád s prosbou o radu. Ptal se, jestli se nevyznám ve zdravotnických zařízeních. Jeho dcera měla jít na ortopedickou operaci a on byl zmatený. Nevěděl, ve které nemocnici by to bylo nejlepší. Poradil jsem mu zdravotnické zařízení, které pro klienty naší pojišťovny zajišťuje zdravotní poúrazovou péči a které díky tomu znám. Po čase volal a děkoval, že vše dopadlo dobře a já mu doporučil ještě následnou rehabilitaci. Přemýšlel jsem pak, že v dnešní době asi není sám, kdo se neorientuje v systému zdravotnických zařízení. Kvalitní péče je dostupná, ale lidé často tápou, do které nemocnice vlastně patří. Která nemocnice je po odborné stránce kvalitní, zda se do ní vůbec dostanou, jestli to něco stojí a jestli raději nemají někomu něco dát? Na tyto otázky asi většina z nás nemá v situaci, kdy to náhle potřebuje, odpověď. V akutních případech funguje systém velmi dobře. Vrtulník nebo rychlá záchranka nás odveze do příslušné nemocnice, kde se nám dostane té nejlepší akutní péče. Tím by ale naše léčba neměla končit. Jde o to, aby i poúrazová péče byla té nejvyšší kvality a my se tak mohli vrátit do běžného života bez zbytečných následků. Jak se k takové péči dostat řeší nový produkt České pojišťovny ZDRAVÍ, který jsme nazvali PYRAMIDA ZDRAVÍ. Článek o tomto novém pojištění, které je unikátní na trhu, najdete uvnitř našeho časopisu Zdraví.cz. Jistě jste si na titulní straně všimli netradičního pohledu na známou modelku a moderátorku Dianu Kobzanovou. Spolu s kolegyní, s Českou Miss 2010 Jitkou Válkovou podpořily naši kampaň a nechaly se nafotit bez vlasů. Benefiční projekt na podporu prevence ženských karcinomů pod názvem Každý příběh má svou tvář spustila nedávno Česká pojišťovna ZDRAVÍ spolu s roadshow po středních školách. V tomto čísle časopisu Zdraví.cz o tom přineseme reportáž. A abychom tématem prevence oslovili právě mladou generaci teenagerů, iniciovali jsme vydání knihy Nejhorší rok mýho života, která ve svém příběhu komentuje vážná témata, s nimiž se tato generace setkává a která mohou mít dopad na jejich zdraví v dospělosti. Zajímavé téma, poněkud netradiční, jsme otevřeli v rozhovoru s ředitelem bohnické psychiatrické nemocnice Martinem Hollým. Právě v Bohnicích rozvíjejí metodu kognitivní rehabilitace, která může pomoci s uzdravením nejenom těla, ale i duše, především při poúrazových stavech. ČP Zdraví spolupracuje s psychiatrickou nemocnicí a právě kognitivní rehabilitaci by ráda zanesla do projektu PYRAMIDA ZDRAVÍ. Vážené čtenářky, vážení čtenáři, v roce 2013 ČP Zdraví oslavila 20 let na trhu komerčního zdravotního pojištění. Vstoupili jsme tedy do třetí dekády existence. Rád bych Vám poděkoval za důvěru a popřál Vám dobrý rok Váš Miroslav Chlumský Česká Miss 2010 Jitka Válková a modelka Diana Kobzanová se zapojily do kampaně Lady Plus Club. S oholenými hlavami nafotily sérii fotek upozorňujících na závažné zdravotní riziko spojené s rakovinou děložního čípku. KDE SE LÉČÍ DUŠE Historie pražské psychiatrické léčebny v Bohnicích se datuje od roku Dnes jde o moderní léčebný komplex, který se čím dál více otevírá veřejnosti. ÚSTŘEDNÍ VOJENSKÁ NEMOCNICE Ústřední vojenská nemocnice v Praze-Střešovicích dnes není výhradním zdravotním pracovištěm pro vojáky a prezidenty. Špičkovou nemocnicí provede náměstek ředitele nemocnice, Ing. Radim Šenk Zdraví.cz Vedení projektu: Ing. Miloš Panýr, Kreativní ředitel: Jiří Bušek, Redakce: Jana Vápeníková, Jaroslav Jiřička, Grafička: Klára Kašparová, Vydavatel: ČP Zdraví, Tisk: CTP tisk s.r.o. Výroba: P2M Consulting, 4 RunTour 6 Český červený kříž 7 8 Rozhovor s MUDr. Martinem Hollým 10 Historie bohnické léčebny 12 Pyramida Zdraví 14 Rozhovor s doc. MUDr. Janou Prausovou, Ph.D. 16 Rozhovor s Ing. Radimem Šenkem 3 RUNTOUR 2013 Letošní závody proběhly během měsíců dubna až října v sedmi městech Čech a Moravy: v Českých Budějovicích, Plzni, Hradci Králové, Liberci, Olomouci, Brně a Praze. rozhovor RunTour zvedl z gauče téměř 7000 Čechů Česká pojišťovna RunTour: Běžecké závody pro malé i velké, amatéry i profi běžce. V roce 2013 se všech závodů dohromady zúčastnilo téměř šest tisíc dospělých a tisícovka dětí, což je dvojnásobné číslo oproti loňsku. Rekordního počtu závodníků se dočkalo všech sedm měst zapojených do RunTour. Přinášíme vám malé ohlédnutí za letošním ročníkem. V rámci RunTour se do závodů letos zapojilo i pět zaměstnanců České pojišťovny ZDRAVÍ. Markéta Samcová, likvidátorka Běh je pro mě útěk z nepohody. Na RunTour 2013 běžela pražský závod na 5 km. Kolikrát se jí ani nechtělo vyběhnout na běžný trénink. I přes nechuť ale nakonec byla ráda, že to přece jen překonala. Proč? Protože ví, že už po pár desítkách metrů pocítí ten pocit uspokojení a příliv pozitivní energie. BĚH MI POMOHL K běhu se dostala přibližně před čtyřmi lety. Rozhodla se totiž zhubnout, ale nechtělo se jí chodit do fitness centra. Od počátku se jí to dařilo dvakrát třikrát týdně. Občas se k ní přidala kamarádka nebo děti. Zpočátku to určitě nebyly žádné sprinty, spíš takový rychlejší výklus. Kila šla postupně dolů a začal se dostavovat dobrý pocit i dobrá nálada. V zaměstnání je jejím úkolem především zpracování lékařských zpráv a jiných dokladů souvisejících s pojistnými událostmi, dále pak komunikace po telefonu a po u s klienty i s lékaři. Jde o zajímavou, ale někdy INFO NEJ RunTour 2013: Nejrychlejším běžcem v běhu na 10 km byl David Metto z UNIPES TEAM z časem 00:30:09, který absolvoval závod v Hradci Králové. Nejmladšími účastníky v dětském závodu na 500 metrů byly děti narozené v roce Více informací naleznete na Jana Krepčíková (vlevo) s Markétou Samcovou poměrně psychicky náročnou práci. A právě běh se pro mě stal skvělým způsobem pro odreagování, relaxaci a útěk z nepohody, vysvětluje Markéta. Za rok běžíme také Pro účast v RunTour se nadchla vloni s kolegyní z práce, když se byly na závod konaný v Praze na Ladronce podívat. Atmosféra a nadšení, které tam panovaly, byly skvělé. A byl to ten okamžik, kdy jsme si řekly, že to za rok zkusíme také. Jejich další kolegyně a kolegové byli nadšeni a podporovali je. Velká výzva RunTour byla velkou výzvou ke zlepšení výkonů. Měřila si časy běhu na sporttreku a měla radost z každé vteřiny, která vylepšovala její předchozí časy. Kondice se musí ale udržovat stále. Dokud bylo teplo, jezdila na kole, nyní občas skáče doma přes švihadlo a těší se na lyže. Těm, kdo se třeba k běhu či jiné sportovní aktivitě ještě nerozhodli, vzkazuje: Nikdo se nemusí vymlouvat, že na pohyb nemá čas. Každý si dokáže udělat čas na to, co je mu milé a příjemné, uzavírá Markéta. Jana Krepčíková, vedoucí oddělení likvidace pojistných událostí Začala jsem běhat, abych se mohla zúčastnit některého ze závodů RunTour. Na RunTour 2013 běžela pražský závod na 5 km. Vloni na podzim se rozhodla, že se následující rok zúčastní RunTour. Začala proto pravidelně trénovat. Rodina ji podporovala a přátelé s ní chodili trénovat. Letos si poprvé vyzkoušela závodní atmosféru v běhu na 5 km. Je to můj první a zatím také poslední závod, ale jsem na sebe hrdá a považuji to za svůj opravdový sportovní úspěch, říká Jana. Libor Michálek, regionální manažer prodeje Závody se mnou běhá i můj syn. Běžel všechny závody RunTour 2013 na 10 km. Získal titul Zlatý RunTour Master. Běhá od podzimu Během tohoto roku změnil životosprávu, lépe jedl, hodně sportoval (kolo, inline brusle) a zhubl 15 kg. Běh byl logickým pokračováním přes zimní měsíce a dodnes jde o jeho nejoblíběnější sportovní aktivitu. Doběhnout si pro energii Libor Michálek je regionálním manažerem ČP Zdraví. Jeho práce je především v terénu, mimo kancelář, je v denním kontaktu s obchodníky a manažery skupin celého regionu. Denně navíc tráví alespoň čtyři hodiny za volantem auta. Fyzické odreagování a pročistění hlavy a také určitá rela- xace jsou pro něj proto nutností. Běh tohle všechno v jeho očích splňuje, dává mu radost, uvolnění i novou energii. Začal běhat závody, zprvu kratší, posléze si troufl na delší a opravdu dlouhé tratě. Kolegové i rodina mu fandí, z rodiny se k němu přidal syn Martin, který s ním běhá závody RunTour. Letos běžel v rámci RunTour dokonce pět dětských závodů. Zlatý běžec A co považuje za své největší úspěchy? Má v nohou dva pražské maratony a na RunTour získal titul Zlatý RunTour Master. Jakub Perník, projektový manažer K běhu se snažím přemluvit i další lidi. Zúčastnil se závodů RunTour 2013 v Praze a Brně na 10 km. Zleva: Libor Michálek, Lenka Michalcová a Jakub Perník. Běhat začal před před pěti lety, když potřeboval přijít na jiné myšlenky a udržet si určitou fyzickou kondici během zimy. Od té doby se snaží běhat alespoň 2 3x týdně. Sport je pro něj životním stylem a náplní. Už jako malý hrál závodně tenis, teď kromě běhání hraje fotbal, beachvolejbal a jezdí na kole. Aktivní pohyb ho zkrátka provází celým dosavadním životem. Jakub se proto rozhodl, že zkusí i závodit. Seriál běžeckých závodů RunTour pro něj byl ideální příležitostí. Do ČP Zdraví jsem nastoupil až v červnu a dříve jsem o tomto běžeckém seriálu nevěděl. Zúčastnil jsem se proto zatím jen dvou závodů v Brně a Praze, popisuje své závodní začátky Jakub. Jeho účast na RunTour byla kolegy přijata velmi pozitivně a všichni mu drželi při závodech palce. Maraton Za svůj úspěch považuje doběhnutí každého závodu v čase, který si sám sta- noví. Kdyby měl přece jen vyzdvihnout ten největší, prý by vybral absolvování prvního maratonu v Praze před dvěma lety. Tehdy uběhnout tuto vzdálenost pro mě bylo něco nepředstavitelného a nedosažitelného (mým maximem byl půlmaraton) a proto jsem byl v cíli nejen mile potěšen časem, ale hlavně tím, že jsem celou trať dokázal zvládnout, vzpomíná Jakub. Další nadšenci vítáni Jeho rodina jej ve sportovních aktivitách rozhodně podporuje. A i on sám běhání mezi svými známými hodně propaguje. Prý to ale není jednoduché. Běhá totiž dlouhé tratě a na ty, jak sám říká, není jednoduché najít parťáka. Když už se někdo přece jen obětuje, většinou už to podruhé absolvovat nechce, říká Jakub. Lenka Michalcová, oddělení controllingu Ještě nedávno jsem nechápala, že někoho může bavit běhat. Zúčastnila se RunTour 2013 závodu v Praze na 5 km. Ke sportu měla blízko vždycky. Konkrétně běhu se ale začala věnovat teprve nedávno. Motivací pro ni byla právě série závodů RunTour: Měla jsem chuť vyzkoušet, jestli vůbec dokážu uběhnout pět, potažmo deset kilometrů, a pokud ano, v jakém čase, říká Lenka. Během dvou sezón se postupně zúčastnila tří závodů: dvakrát na 5 km a jednou si zkusila i desetikilometrovou trať. Za svůj největší běžecký úspěch považuje právě běh na deset kilometrů. Cílem pro mě bylo především doběhnout a zároveň zkusit doběhnout v čase pod 1 hodinu což se povedlo časem 59:30, usmívá se Lenka. 4 5 4 Český červený kříž Lady Plus club První pomoc získáte i pomocí QR kódu. Česká Miss 2011 Denisa Domanská (s Jitkou Válkovou na plakátě) je součástí roadshow týmu navštěvujícího střední školy. První pomoc přímo v mobilu Chodíte rádi na výlety, za dobrodružstvím do přírody nebo jen tak po městě? A víte, jak zasáhnout, když druzí potřebují zdravotní pomoc? Stáhněte si aplikaci První pomoc od Českého červeného kříže. Nikdy nevíte, kdy se vám může hodit. 15. října spustil Český červený kříž (ČČK) aplikaci První pomoc. Je určena pro chytré telefony s operačním systémem Android a Apple ios a je plně přizpůsobena českým podmínkám. Kapesní záchrana Aplikace má v přehledné grafice tři základní záložky: NAUČTE SE, V NOUZI a PŘI- PRAVTE SE. Poslouží jako příručka první pomoci s radami ke zvládnutí různých situací od srdečního infarktu přes zlomeniny až po ty drobnější, jako je přisáté klíště. Samozřejmě ji ale využijete i jako praktického rádce ve chvílích, kdy jde o každou sekundu součástí jsou postupy urgentní první pomoci krok za krokem, včetně krátkých videí. Uživatelé najdou i praktické rady, jak se chovat při mimořádných událostech typu povodní, extrémního počasí nebo třeba při chřipkové epidemii. tip Tísňovou linku lze vytáčet přímo z aplikace stisknutím jediného tlačítka. Aplikaci si můžete stáhnout v App Store nebo na Google play. Více informací naleznete na nebo na telefonní lince Na pokračování: Omalovánky první pomoci od Českého červeného kříže SČeským červeným křížem se budete smát, a navíc dostanete cenné rady. Dozvíte se, co všechno se může stát, na co si máte dát pozor a co nikdy nedělat na silnici. Ať svítí sluníčko, nebo padá sníh, ať se vezete v autě nebo jedete na lyžích, naučte se pomoci sobě i kamarádům v nesnázích. Milé děti, připravte si své oblíbené pastelky a pusťte se do omalovávání. pomáhá s protinádorovou osvětou Rakovina. Osm písmen, která dovedou nevratně měnit životy. A právě proto vznikl projekt České pojišťovny ZDRAVÍ. Do boje s hrozivými statistikami se v rámci kampaně projektu pustila i Česká Miss 2010 Jitka Válková a modelka Diana Kobzanová. S oholenými hlavami obě nafotily sérii fotek upozorňujících na toto závažné zdravotní riziko. O nádorech děložního čípku, prsu či vaječníků se v České republice veřejně mluví čím dál častěji. Přesto je rakovina každoročně odhalena u tisíců žen a představuje zbytečné procento úmrtnosti, mladé dívky nevyjímaje. Jen rakovina děložního čípku je na předních místech statistik v příčinách úmrtí na zhoubné nádory obecně. Česká pojišťovna ZDRAVÍ se proto rozhodla odstartovat benefiční projekt na podporu prevence ženských karcinomů s názvem a podtitulem Každý příběh má svou tvář. Tento program zahrnuje odborné poradny na webu nebo projekt Pošli příběh, který shromažďuje emotivní příběhy naděje i bolesti pacientek s rakovinou. A hlavně kampaň s VIP MUDr. Martin Mužík zodpoví i ty nejožehavější otázky. osobnostmi, pro kterou právě zmíněné krásky odložily své krásné vlasy a nechaly se nafotit s holými hlavami. Šokující fotografie pro dobrou věc Diana Kobzanová přiznává, že měla strach, jak bude vypadat bez své bujné kštice. Ta naštěstí úplně pryč ve skutečnosti nemusela: o holé hlavy obou dam se postarali šikovní maskéři. Autorem fotografií pro tuto kampaň je přední český fotograf Jan Tůma. Touto kampaní ale aktivity u nekončí. Jak sám říká Ing. Miroslav Chlumský, ředitel České pojišťovny ZDRAVÍ: Věřím, že první ročník fungování u je odrazovým můstkem pro další aktivity, které budou samozřejmě následovat. Osvětová kampaň pro STŘEDOŠKOLAČKY však není primárně o následcích rakoviny, ale zejména o její důsledné prevenci. Proto vznikla zábavně edukativní road show po středních školách, která putuje po celé České republice a v rámci níž se mladé slečny seznamují s problematikou rakoviny naživo a velmi zblízka. Kromě organizátorů u jezdí za dívkami na střední školy celá řada odborníků, mezi nimiž nechybí gynekolog a porodník z FN Motol, MUDr. Martin Mužík, který se nebojí žádného tématu či otázky. Dívky se učí například samovyšetření prsou, seznamují se s příběhy pacientek, které prošly rakovinou ženských orgánů, a dozvídají se, jak je důležité myslet na své zdraví a prevenci zhoubných nádorů. Patronky projektu, modelky a bývalé miss Jitka Válková a Denisa Domanská, s mladými slečnami nejen otevřeně diskutují o problematice rakoviny ženských orgánů, ale pro odlehčení mají vždy v záloze i pár příběhů ze své modelkovské kariéry. Dívky se tak nenásilnou a zajímavou formou dozvědí veškeré důležité informace (kam zajít na preventivní prohlídku ve svém regionu, na koho se v případě podezření onemocnění rakovinou u sebe či svých blízkých obrátit, jak si diagnostikovat bulku v prsu či kdy je nejvhodnější čas na očkování proti rakovině děložního čípku), ale zároveň se mají možnost blíže seznámit a popovídat si s úspěšnými českými modelkami. INFO O edukační projekt Lady Plus Club je po školách velký zájem. Více informací o projektu na a Facebookové stránce. 6 7 5 rozhovor To, co nosím v civilu, je i mé pracovní oblečení. Někdy může být velmi těžké rozeznat, kdo z nás je pacient a kdo lékař. rozhovor V psychiatrii je stále podstatně více otázek než odpovědí Psychiatrická nemocnice Bohnice, neboli blázinec, jak tuto instituci často lidé vnímají. Ve skutečnosti jde o jedno z nejšpičkovějších a největších pracovišť tohoto typu u nás ročně přijme víc než 7000 pacientů. A pomáhá lidem navracet to nejcennější, duševní zdraví. Jednou z metod pomoci je i tzv. kognitivní rehabilitace, o které hovoří MUDr. Martin Hollý, ředitel nemocnice. Co je to kognitivní rehabilitace? Jde o rehabilitační metodu, kde místo toho, abychom obnovovali hybnost těla, se snažíme znovu nastartovat poznávací (kognitivní) funkce mozku. Když se na základě úrazu nebo nemoci snižuje kapacita mozkových poznávacích funkcí, existují speciální metody a postupy, jak je můžeme ochránit před dalším poškozením. Výsledky závisí na mnoha faktorech. Je to podobné jako u klasické rehabilitace těla: například po zlomenině se ne vždy povede obnovit hybnost kloubů v původním rozsahu. Podobně ani kognitivní rehabilitace není všemocná. Jedno ale víme jistě: tato metoda může být velmi účinná, pokud se s ní začne co nejdříve. A naopak: pokud se s kognitivní rehabilitací nezačne včas, výsledky jsou horší. Dobrým příkladem, kdy včasná rehabilitace dokáže velmi mnoho, jsou například cévní a mozkové příhody. Kdy tedy lze s kognitivní rehabilitací začít? Obecně platí, že ve chvíli, kdy člověk již není v život ohrožujícím stavu. Osobně si ale myslím, že to často může být ještě dříve. U lidí, kteří jsou například po traumatech a v bezvědomí, je již v tuto dobu možné zahájit tzv. bazální stimulaci. Pomocí zvukových, hlasových podnětů lze pracovat i s takovýmto pacientem. Postupně, se zlepšujícím zdravotním stavem, pak lze přecházet do zapojení jeho vůle a vědomých funkcí. V zásadě jde o toto: jakmile člověk začne být ve vědomém kontaktu, je dobré, aby lékaři mysleli na to, že celý léčebný proces není jen o záchraně života pacienta a o základních životních funkcích. Že je důležité dávat podněty i jeho mozkové činnosti. Jak běžná je, nebo naopak není dostupnost kognitivní rehabilitace v České republice? V současné době je poskytování tohoto typu kognitivní péče hodně nevyrovnané. Na jedné straně jsou pracoviště, kde je součástí širšího týmu lékařů neuropsycholog nebo případně speciálně vyškolený rehabilitační pracovník a se specifickou rehabilitací mozku se tam začíná velmi brzy, například již na jednotkách intenzivní péče (JIP). A na straně druhé jsou pracoviště, kde se trénink mozku vnímá jako něco, na co je času dost právě až v době, kdy je pacient takříkajíc z nejhoršího venku. Charakteristické pro Českou republiku v tomto směru je, že máme špičková pracoviště tohoto typu, ale nemyslím si, že by kognitivní rehabilitace byla obecně považována za standardní součást léčby pro všechny pacienty, u kterých můžeme vzhledem k jejich úrazu či nemoci počítat s trvalým poškozením kognitivních funkcí. Kteří pacienti to jsou? Jde zejména o ty po úrazech mozku, tzv. kraniotraumatech utrpěných například při au- tonehodách. Často jde o mladé lidi, kteří mají ještě celý život před sebou, ať už z hlediska pracovního či osobního života. Další skupinou, kde rehabilitace mozku může dobře posloužit, jsou lidé se schizofrenií, dále u pacientů, u kterých v důsledku stavu bezvědomí (intoxikace, srdeční příhoda atd.) než jsou zresuscitováni, dochází k poškození mozku v důsledku nedostatečného okysličení, a pak u lidí s různými neurologickými poruchami. U každé z těchto skupin bude léčebný postup jiný? U každé z těchto skupin musí být kognitivní rehabilitace jako samostatná jednotka včleněna do jiného medicínského oboru. V tom vidím složitost koordinace péče o pacienta. Lidé, kteří se kognitivní rehabilitaci věnují, tedy zejména neuropsychologové, musí spolupracovat s anesteticko-resuscitačními jednotkami, jednotkami intenzivní péče, odděleními chirurgie, traumatologie, psychiatry, psychology atd. Kognitivní rehabilitace by zkrátka měla jít napříč všemi medicínskými obory podle konkrétního postižení daného pacienta. Znamená to, že kognitivní rehabilitace by vždy měla být uzpůsobena konkrétnímu pacientovi? Určité základní principy jsou pro všechny formy kognitivní rehabilitace stejné. Od základní, jednoduché stimulace by se ale pak dále mělo pokračovat ke složitějším, specifičtějším úkolům určeným pak už právě konkrétnímu člověku. Ono to již vyplývá z podstaty stavu pacienta: bude rozdíl v přístupu k pacientovi, který leží v kómatu na JIP, nebo je s lehčím úrazem na běžném nemocničním oddělení. Mohou při tomto typu rehabilitace profesionálům pomáhat například i rodinní příslušníci? Samotnou léčbu vede vždy specializovaný pracovník. To ale neznamená, že do péče nemohou být zapojeny i blízké osoby pacienta. Naopak je tato iniciativa ze strany rodiny vítána. Nelze totiž zajistit, aby byl lékař nebo rehabilitační pracovník přítomen u pacienta stále. Jak dlouho se kognitivní rehabilitace v medicíně využívá? Šířeji se kognitivní rehabilitace začala využívat přibližně v 80. letech 20. století. Do jisté míry to souvisí s rozšířením počítačů, protože část metod kognitivní rehabilitace využívá právě tuto techniku, resp. tzv. počítačové neurorehabilitační programy. Je tato metoda začleněna do léčebných programů bohnické nemocnice? V areálu bohnické léčebny tuto metodu dotvořili pro psychiatrické pacienty a využívají zejména kolegové z Psychiatrického Centra Praha. Vzhledem k úzké spolupráci s tímto zařízením se principy této metody dostávají i do naší praxe. Jste psychiatr-sexuolog. Jak se člověk dostane k takto specifickému oboru? Velmi jednoduše. Můj otec je psychiatr a já jsem v podstatě vyrůstal za plotem jedné léčebny na jižním Slovensku, takže kontakt s tímto oborem jsem měl skutečně odmala. Sexuologie jako další obor přišla se změnou bydliště a s pracovní nabídkou působit jako psychiatr na sexuologickém oddělení. Jednak mě to zajímalo a také jsem se chtěl mírně odlišit od svého tatínka, který je psychiatrem. Říká se, že rozdíl mezi pacientem a psychiatrem je pouze v tom, že lékař má klíče kliniky? Já rozdíly mezi pacienty a vlastní osobou stírám ještě více: málokdy mě v ústavu někdo zahlédne v bílém plášti. To, co nosím v civilu, je i mé pracovní oblečení. Někdy může být těžké rozeznat, kdo z nás je pacient a kdo lékař (smích). Faktem ale je, že studenti medicícny, kteří hledají něco jiného než klasický medicínský mechanismus vnímání ve stylu, zde mám rentgenový nález, což znamená to a to, tak asi přirozeněji mohou tíhnout třeba právě k psychiatrii, kde je mnohem méně známých, objevených a probádaných věcí a zákonitostí než v běžné tělesné medicíně. Já jsem se rozhodoval před nějakými dvaceti lety, ale ti, kdo si psychiatrii volili za svůj obor třeba ještě o dekádu dříve, skutečně vstupovali do velice neprobádaných vod. Psychiatrie zkrátka i dnes přináší spíše více otázek než odpovědí. Z tohoto pohledu jsou psychiatři opravdu poněkud specifičtějším druhem lékařů. Také se díky tomu mnohem snáze značkují. Dokážete práci nechat ve své pracovně, nebo si ji nosíte domů? Už dlouho se učím nechávat práci opravdu za zamčenými dveřmi ústavu. Je ale třeba říct, že posledních pět let se věnuji převážně managementu, do styku s pacienty se díky tomu nedostanu tak často. Řekl bych ale, že jsem takový průměrný workoholik. Snažím se nic nepřehánět. Čím si nejlépe vyčistíte hlavu? Po různě dlouhých a úspěšných či neúspěšných pokusech o více či méně kolek- medailonek MUDr. Martin Hollý, psychiatr a sexuolog, předseda Psychiatrické společnosti ČLS JEP Absolvoval psychoterapeutický výcvik v individuální i skupinové psychoterapii a řadu akreditovaných psychoterapeutických workshopů (logoterapie, emoční desensitizace EMDR, progresivní relaxace aj.). Publikoval v monografii a odborných časopisech, přednáší na domácích i zahraničních konferencích. Pracoval na psychiatrickém oddělení NsP Trenčín ( ), na sexuologickém oddělení v Psychiatrické léčebně Praha Bohnice ( ), poté jako vedoucí lékař Centra krizové intervence ( ), posléze do roku 2008 opět jako vedoucí lékař sexuologického oddělení. V roce 2008 byl jmenován ředitelem bohnické léčebny. tivní nebo individuální sporty, jsem zakotvil u běhu. Příští rok bude v naší nemocnici cíl jednoho pražského běhu na 12 kilometrů, a pokud se nestane nic nepředvídatelného, rád bych se zúčastnil. 8 9 6 HISTORIE BOHNICKÉ LÉČEBNY HISTORIE BOHNICKÉ LÉČEBNY Kde se léčí duše: historie psychiatrie v Bohnicích Když se řeknou Bohnice, zejména Pražana ihned napadne slovo blázinec. Od roku 1909 zde totiž stojí areál psychiatrické léčebny. Ten ale prošel během své historie velkými změnami: proměnil se stavebně i v přístupu k pacientům. Dnes jde o moderní léčebný komplex, který se čím dál více otvírá veřejnosti. Na počátku 20. století tehdejší medicína nemohla lidem s duševním onemocněním nabídnout ambulantní péči ani žádné účinné léky. Nemocní tak byli se svými potížemi odkázáni na hospitalizaci ve specializovaném zemském ústavu. Zemský výbor Království českého spravoval v této době ústavy pro choromyslné v Praze (dnešní psychiatrická klinika na Karlově), v Kosmonosech u Mladé Boleslavi, v Dobřanech u Plzně, v Horních Beřkovicích u Roudnice nad Labem a v Opařanech u Tábora. Ve všech těchto ústavech, a zvlášť v pražském, docházelo k trvalému překračování původní lůžkové kapacity, a proto se výbor 12. listopadu 1903 usnesl postavit na zelené louce v Bohnicích u Prahy ústav nový. Za tím účelem zakoupil za částku korun bohnický velkostatek včetně objektů, polností a přilehlého Čimického háje. Léčebna jako úkol pro architekta Ze 303 hektarů získaných pozemků byla jedna pětina určena pro vlastní ústav a na ní bylo od roku 1906 do roku 1912 postaveno celkem 28 léčebných pavilonů a také potřebné provozní objekty. Velkorysý počet pavilonů umožňoval na tu dobu výjimečnou diferenciaci nemocných. Samostatně a odděleně mohli být umístěni klidní, méně klidní a neklidní nemocní, pacienti upoutaní na lůžko, případně postižení současně tuberkulózou nebo infekční chorobou (ke zkoumání duševního stavu pachatelů nejzávažnějších trestných činů před zahájením trestního řízení byl určen pavilon zvaný zločiňák). V této etapě byl ústav projektován na 1774 lůžek. Štěstím pro budoucí panoráma ústavu bylo, že pro administrativní budovu, kostel a vily v jižní části ústavu byly vybrány architektonické návrhy tehdy již renomovaného Václava Roštlapila, mj. tvůrce monumentální Strakovy akademie v Praze na Klárově (dnes sídlo české vlády) a Akademie výtvarných umění v Praze na Letné. Mezi dvěma válkami Do roku 1924 bylo v jihozápadní části areálu postaveno dalších osm pavilonů, tzv. sanatorium a celkový lůžkový fond ústavu dosáhl 1986 lůžek. Na tento počet nemocných měl ústav 930 zaměstnanců. Ideální poměr tři nemocní na jednoho opatrovníka (opatrovnici) odpovídal snaze o zajištění bezpečnosti nemocných i personálu v době, kdy hlídání nemocného převažovalo nad možnostmi léčby. Bohužel léta hospodářské krize, která vedla mj. i k tlaku na hospitalizace duševně nemocných, nepříznivě ovlivnila také situaci v bohnickém ústavu. V roce 1938 tu bylo umístěno dokonce 2567 pacientů. Samotná léčebná péče zde v tomto období spočívala především v podávání hypnotik a v třídění nemocných. K léčbě a ke zklidnění pacientů se používaly teplé koupele a zábaly do vlhkých prostěradel. Plně byly využívány izolace (místnosti opatřené holým ložem a sklem o síle dvou centimetrů v oknech a okénku ve dveřích) a síťové postele, v případě přeložení neklidného nemocného na jiné oddělení. Dále se k uklidňování pacientů využívalo svěrací kazajky a kurtování. Radikální poválečné změny V důsledku politických změn v únoru 1948 byl bohnický ústav převzat do správy hlavního města Prahy a přímo podřízen jeho zdravotnickému odboru. Oficiálně byl přejmenován na Státní léčebnu psychiatrickou v Praze 8-Bohnicích. V roce 1949 byla léčebna jedním z největších ústavů svého druhu v Československé republice. Tou dobou dospěla do zralého věku generace zakladatelů a budovatelů ústavu a bylo třeba radikálně obměnit kolektiv zaměstnanců. Z nově příchozích pracovníků si ústav sám vychoval v odborných kursech první poválečné ošetřovatele s určitou mírou kvalifikace. Základní léčebné metody byly v červnu 1946 doplněny chirurgickou léčbou, tzv. prefrontální lobotomií. Dále se střídala léčba elektrickými šoky a inzulinovými kómaty, prováděly se subokcipitální punkce, experimentovalo se s transplantacemi placenty do kožní řasy či s léčbou spánkem, vždy podle toho, který druh léčby se zdál progresivní a prognosticky nadějný. Kasárna, nebo léčebna? Rozhodnutím předsednictva vlády ČSSR z 19. prosince 1950 byla léčebna určena k likvidaci a její areál měl sloužit jako kasárna protivzdušné obrany. Následný stav si však urychleně vynutil alespoň částečnou změnu neprozíravého rozhodnutí a v Bohnicích bylo ponecháno 1000 lůžek v 17 pavilonech. Přijímacím rajonem léčebny bylo stanoveno pouze hlavní město Praha. Okleštění bohnického ústavu trvalo až do roku 1956, kdy bylo rozhodnutím vlády ČSSR stanoveno, že část ústavu přechodně používaná vojenskou správou bude vrácena zdravotnictví. Ještě v únoru 1955 je v léčebně zřízena psychiatrická katedra jako klinická základna Ústavu pro doškolování lékařů (ÚDL). Pozitivním rysem této doby byla postupná změna charakteru ústavu, který se vlivem rozvoje léčby a zlepšené péče o nemocné začal z detenčního zařízení měnit v zařízení léčebné. Projevilo se to ve zkrácení průměrné ošetřovací doby a ve zvýšeném využití lůžek. Překážky bohnické psychiatrie nejen v šedesátých letech Skutečné předávání objektů zabraných vojenskou správou začalo 20. září 1956 a bylo ukončeno o osm let později (1. listopadu 1964). Pavilon číslo 36 si však vojenská správa ponechala až do roku 1991 (skutečnost, že v areálu zdravotnického zařízení existoval výkonný vojenský útvar, odporovala všem mezinárodním konvencím). Ze státoprávního hlediska přinesl velké změny rok Byla schválena socialistická ústava a vytvořeno deset krajů, hlavní město Praha se stalo krajem jedenáctým. Vznikl Ústav národního zdraví Národního výboru hlavního města Prahy, jehož součástí - jako samostatné odborné zařízení - se stala i léčebna v Bohnicích. K 1. lednu 1961 zřídilo ministerstvo zdravotnictví Výzkumný ústav psychiatrický (VÚPs) a umístilo jej ve dvou pavilonech v areálu léčebny. Šedesátá léta nesla s sebou trvalé problémy v léčebné péči. Potíže vznikaly při opravách pavilonů, nebyl dostatek léků. V následujících letech neodpovídalo ani personální, ani materiáně-technické zázemí nárůstu počtu nově přijatých nemocných (mezi kterými se zvyšuje procento pacientů závislých na alkoholu a návykových látkách). Léčebna se snažila zmírnit tento nedostatek aplikací modernějších psychofarmak, pokud byla k dispozici, a alespoň pozvolným zvyšováním počtu lékařů i psychologů a vytvářením zázemí pro jejich práci. Sametová revoluce: naděje i zklamání V porevolučním období zásadní změnu přinesla systémová změna financování zdravotnictví, v jejímž rámci přešlo od 1. ledna 1992 provozní financování léčebny na zdravotní pojišťovny. Léčebna se změnila z rozpočtové na příspěvkovou organizaci financovanou zdravotními pojišťovnami. Ministerstvo zdravotnictví zůstalo zřizovatelem léčebny a poskytuje jí dotace na stavby a zařízení investičního charakteru. Rostoucí náklady na péči, růst režijních nákladů při privatizaci služeb a stagnaci úhrad od zdravotních pojišťoven tak výrazně zužují možnosti léčebny a zvětšuje se rozpor mezi nároky jejích pacientů a zaměstnanců a vlastními možnostmi zařízení. Přes narůstající problémy pokračuje na půdě léčebny spolupráce s dalšími zdravotnickými organizacemi, ať už s dřívějším Výzkumným ústavem psychiatrickým (dnešní Psychiatrické centrum Praha -PCP), nebo katedrou Institutu postgraduálního vzdělávání ve zdravotnictví (dříve ÚDL a ILF). V březnu 1991 zahájilo v léčebně činnost ve své době první a dodnes funkční Centrum krizové intervence (CKI). Toto tzv. nízkoprahové zařízení slouží všem lidem, kteří potřebují akutní psychologickou či psychiatrickou pomoc. V podobném duchu, ale se zaměřením na děti a mládež působí v areálu léčebny Nadace Naše dítě, která zabezpečuje nepřetržitý provoz na telefonní Lince bezpečí a pomáhá dětem i adolescentům. Do Bohnic na čaj Součástí péče, která zaznamenala v posledních letech značný pokrok, je resocializace, jež zahrnuje pracovní rehabilitaci, ergoterapii a jiné formy terapií. V léčebně je k dispozici celkem 12 chráněných dílen (např. keramická, košíkářská, truhlářská...), ale také třeba tréninková čajovna. V rámci resocializace léčebna dále nabízí poradenské služby, které pacienty připravují na propuštění a zprostředkovávají jim kontakt s extramurálními i komunitními zařízeními. K podobným účelům slouží také socioterapeutická farma (zemědělské hospodářství vrácené v roce 1991 pod přímou správu léčebny) zajišťující také hipoterapii. Duchovní terapie V ústavním kostele sv. Václava se provádí hagioterapie pod vedením MUDr. Mgr. Prokopa Remeše, skupinová existenciální psychoterapie, v níž jde zejména o otázky smyslu existence a hodnot etiky. Současně zde probíhají pravidelné katolické a evangelické bohoslužby. V roce 1999 mění objekt svůj název na Psychiatrickou léčebnu Bohnice a se přejmenovává na Psychiatrickou nemocnici Bohnice. Jejím současným ředitelem je od května 2008 MUDr. Martin Hollý. Základní vizí nového managementu je orientace na integraci, kvalitu a spokojenost, naplňovaná v jednotlivých posláních směrem k pacientům, ke společnosti, zřizovateli a zaměstnancům. Bohnice kulturní Nejen resocializace nemocných, ale především otevření areálu léčebny veřejnosti napomohlo celkové změně pohledu na ni a zbavilo ji nádechu tabuizovaného prostředí. Divadlo v září 1991 bylo znovu zprovozněno divadlo léčebny zaměřené jednak na pravidelné pořady pro pacienty (promítání filmů, videa), jednak na velké kulturní programy (koncerty, divadelní představení). Pod názvem Divadlo za plotem se zde měsíčně vystřídá několik programů různého zaměření. Festivaly léčebna také pořádá dva hudební festivaly: jarní, široké veřejnosti již dobře známý dvoudenní hudebně-divadelní festival Mezi ploty, a podzimní jednodenní hudební festival Babí léto. Obě akce jsou benefiční, výtěžek ze vstupného po odečtení nákladů je darován léčebně. Výstavy v areálu se konají výstavy výtvarných prací zejména pacientů, ale i zaměstnanců nebo profesionálních výtvarníků. Zásluhou vedoucího ústavní lékárny Mgr. Pomykacze pak časté drobné výstavy výtvarných prací ve vstupní chodbě lékárny v tzv. Galerii u lékárníka, další výstavy v čajovně v pavilonu č. 5 a od roku 2006 také na chodbách administrativní budovy jako Galerie mezi ploty. INFO Zdroj: Josef Tichý, Historie bohnické psychiatrie v letech (Galén) Advent v bohnicích Přijďte se do Bohnic podívat také v čase adventním. V prosinci se zde o každé adventní neděli od 17 hodin konají v kostele sv. Václava koncerty. Vstupné je dobrovolné a těšit se můžete na rozmanitá hudební tělesa. Podrobnější informace najdete na 7 pojištění PYRAMIDA ZDRAVÍ: pojištění, které skutečně léčí Český zdravotní systém si umí skvěle poradit při řešení akutních, neodkladných a život ohrožujících stavů. Máme totiž dostatečnou síť kvalitních lékařských pracovišť od zdravotnické záchranné služby přes pohotovostní službu až po příjmová oddělení nemocnic (tzv. emergency). S následnou péčí to ale už tak růžové není. Možná jste to sami zažili: při akutní nemoci nebo úrazu funguje český zdravotní systém naprosto skvěle. Dostane se nám většinou té nejlepší možné péče, aniž by někdo řešil, zda lékařské úkony nebo použitý zdravotnický materiál kryje naše zdravotní pojištění. Jedinou naší přímou platbou je regulační poplatek za lékařské služby ať už standardní nebo pohotovostní a úhrada za pobyt v nemocnici. Po určité době je pacient z nejhoršího venku a je z nemocnice propuštěn. Občas ho sice někde zabolí, píchne, nemůže dobře spát, po operaci zůstaly jizvy či omezení hybnosti atd. Většinou se ale dozví, že to jsou běžné stavy právě po jeho úrazu či nemoci. Přitom ideální postup je ten, kdy ošetřující lékař v nemocnici ještě v době, kdy je pacient na akutním lůžku, navrhne optimální léčebný postup další doléčovací fáze (po těžkém úrazu, operaci, větším poškození zdraví) s ohledem na individuální potřeby klienta tak, aby tato následná péče vedla k co nejrychlejšímu návratu do běžného života (v rámci reálných možností) s minimalizací časových ztrát a s volbou nejvhodnějších zařízení (co do poskytované péče i umístění), a to bez ohledu na způsob a výši úhrady z veřejného zdravotního pojištění. Zároveň by měl ošetřující lékař tento návrh další hospitalizační, i případně ambulantní péče konzultovat s dotyčnými pracovišti, pacientem, případně i s jeho komerční pojišťovnou a zajistit realizaci schváleného postupu umístěním pacienta v daném zařízení. Skutečná praxe v následné zdravotní péči je ale obvykle poněkud jiná. Pracoviště akutní péče, kde je pacient hospitalizován, zpravidla navrhne jeho přeložení na ekonomicky spřízněné nebo smluvní, případně nejbližší pracoviště zabezpečující takzvanou následnou péči. Což může být jednak jiné oddělení téže ne- mocnice (oddělení následné péče), nebo jiné zařízení nemocnice následné péče či léčebna dlouhodobě nemocných, anebo ve zvlášť závažných stavech rehabilitační ústav nebo v některých případech specializované lázeňské zařízení poskytující cílenou lázeňskou léčebně rehabilitační péči. Pacient musí mít velké štěstí, aby se jej podařilo přeložit (převézt) rovnou z akutního lůžka. Mnohdy se čeká na uvolnění příslušné kapacity a pacient může být i na určitou dobu předán do domácí péče nebo na lůžko, kde je poskytována pouze ošetřovatelská péče, jejíž podstatou není aktivní doléčování, ale pouze lepší domácí péče s minimem rehabilitačních procedur. S tímto stavem se pacient ale smířit nemusí a často ani smířit nehodlá. Začne proto pátrat, co by mu pomohlo zbavit se přetrvávajících potíží. A právě zde může narazit. Sice například zjistí, že by mu mohly pomoci konkrétní procedury v konkrétních lázních, leč není nikdo, kdo by byl ochoten mu je napsat. A právě tady se vyplatí mít sjednané soukromé zdravotní pojištění. Nejde totiž pouze o to, že pacient dostane určitý finanční obnos. Hlavním přínosem pojištění od ČP Zdraví totiž je, že pojišťovna klientovi pomůže zajistit v rámci jeho rekonvalescence i veškerou organizaci, tedy umístění do zdravotnického zařízení a výběr i úhradu léčby. Nemusí se tak starat, kterého lékaře kde oslovit, zda a případně co mu za jeho služby dát atd. Stačí jen nahlásit pojistnou událost a ČP Zdraví se o vše ostatní postará. A nemusíte se bát o kvalitu služeb. Smluvní zdravotnická zařízení patří mezi špičky v Čechách a klientům PYRAMI- DY ZDRAVÍ poskytují nadstandardní podmínky. Je to podobné, jako když nabouráte auto: také jen pošlete pojišťovně informaci o této skutečnosti a dále nic nemusíte řešit. Pokud se klient nicméně rozhodne, že servisu pojišťovny nevyužije a konkrétní poúrazovou péči si zajistí sám, i na tuto variantu ČP Zdraví pamatuje. V takovém případě stačí pojišťovně předložit účty k proplacení. A co všechno PYRAMIDA ZDRAVÍ zahrnuje? Pojištění hospitalizace v rámci tohoto pojištění je vyplácena sjednaná denní dávka za každý den hospitalizace, a to nejen v nemocnici, ale i v lázních, ozdravovnách, léčebnách a rehabilitačních ústavech v nemocnici dokonce po neomezeně dlouhou dobu. Je zcela na vás, zda peníze použijete na chod domácnosti (paní na úklid, brigádník na venčení vašeho psa), nakoupíte si potravinové doplňky nebo si jinak zpříjemníte život. V rámci pojištění si lze sjednat hospitalizaci úrazovou, která pak platí pro případy pobytu ve zdravotnickém zařízení v důsledku úrazu, nebo plnou variantu hospitalizace ta se pak vztahuje i na hospitalizaci ve zdravotnickém zařízení v důsledku nemoci. Pojištění operace při vážné operaci může být z pojištění vyplaceno až Kč podle závažnosti daného zákroku, a to pro děti i dospělé. Toto pojištění oceníte právě v době, kdy nemůžete chodit do práce a zákonitě tak nastává velký propad příjmu pro vás či vaši domácnost. Zpříjemněte si rekonvalescenci A na co všechno lze vyplacené peníze použít? Jednoduše řečeno na cokoli. Ano, je to pravda. Pojištění PYRAMIDA ZDRAVÍ vám nebude říkat, zda si můžete koupit tenhle potravinový doplněk, ale jiný už nikoli. Pořiďte si cokoli, co vám usnadní a zpříjemní pobyt v léčebném zařízení a rekonvalescenci. A je jen na vás, zda je utratíte za příplatek na léky, zdravotní pomůcky, lázně nebo třeba novou televizi. Pojištění zlomeniny toto pojištění uplatníte při frakturách proplatí se vám náklady na lehkou sádru a její aplikaci při léčbě zlomeniny v případě úrazu. Díky lehké sádře bude vaše léčba jednodušší, odpadnou starosti s oblékáním a mobilitou. Navíc vás toto pojištění bude stát jen 10 Kč měsíčně. Pojištění poúrazové péče nejužitečnější složkou, kterou PYRAMIDA ZDRAVÍ nabízí, je pojištění poúrazové péče. Bezprostředně po ukončení akutní péče je klient přijat do příslušného renomovaného zdravotnického zařízení, kde je mu poskytnut léčebný program na co nejlepší nápravu případných následků úrazu v oboru rehabilitace a fyzioterapie, lázeňské péče, plastické chirurgie a psychologicko-psychiatrické terapie. Jednotlivé procedury jsou navíc četnější, než proplácí systém veřejného zdravotního pojištění. Samozřejmostí je, že v programu jsou zahrnuty i výkony běžně nehrazené z veřejného pojištění. Lze si zvolit variantu, která se vztahuje na všechny úrazy, nebo jen na úrazy při dopravních nehodách. Pojištění PYRAMIDA ZDRAVÍ lze sjednat od 0 do 65 let věku a hlavně: je na doživotí, tj. nekončí žádnou věkovou hranicí. To je samozřejmě velká výhoda, protože s přibývajícím věkem nemocnost a rizikovost vzniku úrazů stoupá, a teprve tehdy má klient z pojištění adekvátní užitek. info Nejčastější příčiny úrazů: sportovní aktivity domácí zranění pracovní úrazy dopravní nehody Pojištění poúrazové péče si můžete vybrat ze dvou rozsahů (tzv. balíčků) pojistného krytí: 1. balíček BASIC obsahuje složky vlastní následné léčebné péče: rehabilitace a pobyt v lázních psychologické / psychiatrické konzultace a terapie vyšetření a ošetření plastickým chirurgem 2. balíček EXTRA oproti základnímu balíčku tento navíc obsahuje i finanční plnění. Jedná se o proplacení nákladů: vynaložených v souvislosti s léčením vážného úrazu, jako jsou léky, pomůcky, doprava, asistence, doprovod dětí atd. vynaložených na sociální a právní poradenství například při žádostech o různé sociální dávky a příspěvky, žaloby na náhradu škody či vymáhání jiných nároků v souvislosti se změnou zdravotního stavu vynaložených na bezbariérové úpravy bytu nebo domu, kde pojištěný bydlí na bolestné - zde se opět jedná o prostředky, které lze použít na cokoli. Minimalizace poúrazových následků Následky úrazů mohou být velmi vážné, ale nemusí být trvalé. Zůstane jizva, omezená hybnost, bolesti či psychické trauma. Přitom existují zdravotnická zařízení, kde mohou tyto následky zmírnit, případně zcela odstranit. Jak se do nich dostat? Přímá a jednoduchá cesta vede prostřednictvím pojištění PYRAMIDY ZDRAVÍ. Staňte se VIP pacientem na těch nejlepších klinikách. Vice na 8 rozhovor Každý pacient má právo na druhý názor a na základě toho se také může rozhodnout, u kterého z lékařů hodlá nadále podstupovat další léčbu. rozhovor medailonek Doc. MUDr. Jana Prausová, Ph.D., M.B.A. Pacienti by se neměli bát o druhý lékařský názor požádat Mám tu správnou péči? Je můj lékař dostatečně zkušený a ví, jaká léčba je vhodná právě pro mě? Skutečně mi pomůže? Tyto a další otázky mohou napadat každého, kdo se někdy setkal s onemocněním, které jej vážně ohrožovalo na zdraví či životě. Pokud si jako pacienti nejste jisti péčí svého ošetřujícího lékaře, můžete si vyžádat druhý názor. Jak tzv. Second Opinion funguje v praxi, vysvětlila doc. MUDr. Jana Prausová, Ph.D., přednostka Onkologické kliniky nemocnice v Praze-Motole. Co přesně Second Opinion v rámci medicíny znamená? Je to druhý názor, pohled dalšího lékaře na danou nemoc a dosavadní léčbu daného pacienta. Druhý odborník zhodnotí, tak jako lékař první, jeslti byl správně veden vyšetřovací proces, zda nechybí některé z vyšetření, které by bylo vhodné doplnit, a zda lékařský závěr, který první odborník učinil, považuje za správný. Je druhý lékařský názor zakotven v legislativě? Každý pacient má právo na druhý názor a na základě toho se také může rozhodnout, u kterého z lékařů hodlá nadále podstupovat další léčbu. Na druhý lékařský názor má nárok každý. Faktem ale zůstává, že daný lékař posudek musí vypracovat. A to stojí čas a také peníze. Je pravdou, že by toto mělo být lépe zakotveno u plátců péče. V současné době totiž situace neplatí, že peníze jdou na pracoviště, kde je pacient léčen. Celou situaci by přitom tzv. platba za pacientem vyřešila. Tedy kdyby platba od plátce péče šla za rodným číslem daného pacienta tam, kde je pacient ošetřován. Za stávající situace se může zdravotnické zařízení dostat do ekonomických problémů. V případě zavedení platby, která jde za pacientem, by bylo třeba, aby vyhledávanější a vytíženější pracoviště dostala posily jak personální, tak prostorové. Jak často pacienti možnost vyjádření dalšího odborníka k jejich diagnóze a léčbě využívají? V poslední době je to velice četné. Bohužel ale také volí cestu, která není zcela vyhovující a do budoucna nebudeme schopni tuto situaci udržet. Nehledě na to, že tyto způsoby nedovoluje ani legislativa. Řeč je o telefonických MUDr. Prausové nebo ových žádostech o konzultace. Jednak na tento způsob poradenství nemáme kapacitu, a ani to nepovažuji za správné. Další rozšířená varianta, kterou žadatelé volí, je oskenování fotodokumentace. Ani tuto cestu nepovažuji za vhodnou. Pacient musí navštívit lékaře osobně, musí být lékařem vyšetřen. Teprve pak je možné poskytnout seriózní konzultaci. Musí lékař při žádosti o posudek pacientovi vždy vyhovět? Mohou nastat okolnosti, kdy se pacient a lékař nedohodnou. Například lékař pacientovi nevyhovuje atd. Lékař může být také velmi vytížen a kapacitně nezvládne přibrat dalšího pacienta. Nedá se tedy říct, že Second Opinion musí odborník poskytnout za každou cenu. Za ideální považuji spíše cestu vzájemné dohody mezi lékařem a pacientem, kdy pacient respektuje časové možnosti daného lékaře. Musí druhý názor poskytnout každý lékař? V první řadě by to měl být lékař s příslušným vzděláním. Pokud jde o onkologii, měl by to být atestovaný lékař v klinické nebo radiační onkologii. Jedině ten je schopen správně určit vyšetřovací a léčebný postup. A pak samozřejmě záleží na daném lékaři, zda má na dalšího pacienta prostor a čas. Jak druhý názor v praxi probíhá? Správně by měl být postup takový, že se pacient k příslušnému lékaři nejprve objedná. Poté přichází na ambulanci daného zdravotnického zařízení, kde sdělí své potíže, předloží dosavadní dokumentaci. Lékař pacienta poté vyšetří a zhodnotí všechny výsledky, popřípadě ještě doplní vyšetření další. Poté vysloví svůj názor. Je třeba si ale uvedomit, že jde o časově velmi náročnou záležitost. Pokud proto pacient stojí o kvalitní odborný názor, je třeba být trpělivý. V žádném případě, jak už jsem zmiňovala, to není otázkou jednoho telefonického rozhovoru. Nemůže být ze strany ošetřujícího lékaře chápána žádost o názor jiného odborníka jako nedůvěra v jeho vlastní lékařské schopnosti? Určitě ne. Takto tato problematika nestojí. Je běžnou praxí, že se například z naší kliniky pacienti jdou poradit do Brna nebo do jiné nemocnice v Praze a obráceně. Mezi lékaři je tato praxe brána jako zcela běžná, není to nic, o co by se měli pacienti stydět požádat. Otázkou také zůstává, jak se cítí sám pacient, když si není jist názorem svého lékaře a zvažuje, že požádá o posudek někoho jiného. To je dotaz spíše pro samotného pacienta. Pokud ten cítí nejistotu a stojí o názor dalšího lékaře, může tak samozřejmě učinit. Na konzultaci jej ale může objednat například i příbuzný nebo přítel. Kdyby pacient měl své právo na druhý názor využít? Jde o velmi individuální záležitost. Pro někoho MUDr. Prausové V roce 1981 ukončila Fakultu Všeobecného lékařství UK. Nastoupila na Radioterapeuticko-onkologické oddělení Fakutní nemocnice v Motole. V roce 1985 absolvovala atestaci z radioterapie 1. stupně. V roce 1990 absolvovala atestaci z radioterapie 2. stupně a zároveň se stala primářkou jmenovaného oddělení. V roce 2000 absolvovala atestaci z klinické onkologie, následovalo získání titulu M.B.A. na Prague International Business School. V roce 2008 dokončila doktorské studium na II. lékařské fakultě UK a získala titul Ph.D. V roce 2013 habilitovala v oboru klinické onkologie na II. lékařské fakultě UK a stala se přednostkou nově vzniklé Onkologické kliniky. Odborně se věnuje především problematice karcinomu prsu, tlustého střeva a konečníku. Ve volném čase ráda vaří, pracuje na zahradě a věnuje se svému psímu kamarádovi Samovi. je závažná opakující se chřipka, někdo by k jinému lékaři nešel ani s onkologickým nálezem. Je žádost o druhý názor nějak omezena? Není. Pokud pacient o Second Opinion stojí několikrát do roka, je to jeho právo. V naší nemocnici to například řešíme tak, že pacientovi navrhneme a schválíme léčbu, ale samotný léčebný proces probíhá na menším pracovišti, třeba mimo Prahu. Po určitém úseku léčby je pacient u nás znovu přešetřen. My poté zhodnotíme, jak léčba probíhá a jestli je třeba v ní pokračovat dále, změnit ji, popřípadě ukončit. Jaké vy sama máte zkušenosti s druhým medicínským názorem? Pokud pacienti přicházejí osobně a jedná se o seriózní rozhovor a chtějí opravdu radu, vyšetření, tak to samozřejmě vítám. Nejsem ale v žádném případě příznivcem, resp. zcela odmítám, poskytovat rady po telefonu a u. Jde o příliš závažnou věc, která se touto cestou skutečně řešit nedá. Navíc nevím, kdo je na druhém konci telefonu,. A také si myslím, že pokud se má vytvořit vzájemný důvěrný vztah, mělo by jít opravdu o osobní konzultaci 9 rozhovor Ošetřujeme také raněné vojáky v misích mimo ČR i po transportu zpět domů. Nedílnou součástí nemocnice je i péče o vojenské veterány. rozhovor medailonek Ing. Radim Šenk, MBA, FCCA Ústřední vojenská nemocnice je otevřená všem pacientům Pacienti již vědí, že zdraví je mimo jiné i byznys. Ústřední vojenská nemocnice v Praze-Střešovicích má ale stále na prvním místě zdraví pacienta. Na tuto skutečnost je také patřičně hrdý náměstek ředitele nemocnice, Ing. Radim Šenk. Původně tato nemocnice sloužila k léčbě vojáků. Její dnešní pojetí je otevřeno také civilnímu sektoru. Kdy došlo k této zásadní změně a co k ní vedlo? Již před revolucí byl velký zájem civilistů o naše služby, zejména kvůli našim skvělým lékařům. Mezníkem ve vývoji Ústřední vojenské nemocnice (ÚVN) byla sametová revoluce a počátek 90. let, kdy se odstartovala její transformace z původní podoby na otevřené zdravotnické zařízení pro širokou veřejnost. Otevřením pro veřejnost byla podpořena jednoznačná potřeba pro zachování dostatečného počtu výkonů a tím pádem i zkušenosti personálu. Souviselo to také s motivací našich zaměstnanců v ÚVN pracovat - jejich dalším profesním rozvojem nejen v nemocnici, ale i na fakultách. V konečném efektu jde o optimální využití budov a zdravotnického vybavení financovaného ministerstvem obrany ve prospěch všech. Opravdu je tedy ÚVN nemocnicí otevřenou každému pacientovi? Když jsem před třemi lety přišel do tohoto zařízení, tuto otázku jsem dostával velice často. Odpověď je jednoduchá: jsme zde nejen pro našeho zřizovatele, tedy ministerstvo obrany, ale i pro naši spádovou oblast, zejména Prahu 6. Obecně je tu ale naše nemocnice pro všechny občany ČR. V ÚVN je ošetřeno mnoho pacientů z celé republiky, využívajících naši superspecializovanou péči, například na neurochi- rurgické klinice onkologické operace mozku. Otevřenost naší nemocnice dokládá poměr ošetřených osob, kdy je nyní přes 90 % pacientů nevojáků. Naše nemocnice má dlouholetou tradici, kvalitní personál a snažíme se o vytvoření maximálně příjemného prostředí. Již 20 let jsme otevřeni civilnímu sektoru, což je pro mnohé spoluobčany stále překvapením. ÚVN je od jara 2012 i Vojenskou fakultní nemocnicí Praha, kde ve spolupráci s 1., 2. a 3. lékařskou fakultou Univerzity Karlovy a Vojenskou lékařskou fakultou Univerzity obrany působí našich 8 klinik. Co tedy může ÚVN dnes svým pacientům nabídnout? Rozsah poskytované péče v naší nemocnici bych shrnul do věty: Sice vás neporodíme, ale pak už vás chráníme po celý váš život. A tak to je. Svým pacientům poskytujeme veškeré zdravotnické služby s výjimkou dětského lékařství, porodnictví a kardiochirurgie; nově od ledna 2014 obnovujeme i lůžkové infekční oddělení. Poskytujeme koordinovanou péči v rámci Traumacentra, dále provozujeme Kardiocentrum II. stupně a Cerebrovaskulární centrum zaměřené na komplexní zdravotní péči o pacienty s cévními mozkovými příhodami. Vojáky ale léčíte i nadále. Samozřejmě. Je to jedna z našich důležitých povinností směrem k Armádě ČR. Poskytujeme pro ně komplexní péči od posouzení zdravotního stavu při náboru vojáků přes pravidelné posudky, kontroly a hodnocení. Ošetřujeme také raněné vojáky v misích mimo ČR i po transportu zpět domů. Nedílnou součástí nemocnice je i péče o vojenské veterány. logii, diabetologii, očním lékařství a urologii. V nemocnici je v současné době 8 klinik a 21 odborných oddělení, celkově kolem 1780 pracovníků. V souvislosti s vojenskou složkou dlouhodobě vychováváme profesionály do misí, to souvisí s připraveností Armády ČR v rámci NATO, a případně řešením traumat, urgentní medicínou a intenzivní péči za mimořádných podmínek, mnohdy mimo objekty nemocnic. Léčíte vrcholové sportovce, prezidenty cítíte v takovém případě ještě větší zodpovědnost než u běžných pacientů? Jaké to je nést zodpovědnost za zdraví hlavy státu? Ano, může se zdát, že koncentrace VIP pacientů je u nás vyšší. To je ale dáno především historicky. Uzavřená vojenská nemocnice byla ideálním místem pro diskrétní lékařské ošetření. V současné době to vnímám spíše jako ocenění kvalitních služeb, které poskytujeme. Musím zdůraznit, že pokud by náš nemocniční standard poskytované péče byl jiný u VIP pacientů než u běžného pacienta, dlouhodobě by to poškodilo kredit ÚVN v očích veřejnosti. Lékař při zákroku nemůže rozlišovat podle politické funkce nebo olympijské medaile. Proto pro všechny pacienty je zde možné objednat nadstandardní pokoj a vysoká míra poptávky po těchto hotelových službách je důkazem jejich oblíbenosti, stejně jako je oceňováno např. Wi-Fi pokrytí internetem v areálu nemocnice. V čem se jako nemocnice považujete za absolutní špičku? Neurochirurgická klinika ÚVN v rámci Cerebrovaskulárního centra se řadí k vynikajícím neurochirurgickým pracovištím v evropském i světovém kontextu. Specializuje se na operace nádorů mozku a cév. Stála na počátku rozvoje moderní neurochirurgie v naší zemi a vychovala několik generací neurochirurgů. Z významných osobností minulosti a přítomnosti bych zmínil zakladatele Neurochirurgické kliniky prof. Kunce nebo jeho následovatele prof. Beneše nejst. a prof. Beneše ml., který v současné době kliniku vede. MUDr. Beneš nejmladší prozatím v ÚVN nepracuje, ale také se věnuje neurochirurgii. Vysoce odborné výkony se provádí i v gastroenterologii pod vedením prof. Zavorala a chirurgii zažívacího traktu, jater a slinivky břišní pod vedením prof. Rysky. Urologické oddělení se specializuje na robotickou chirurgii v oblasti léčby karcinomu prostaty. Také naše oční klinika je vysoce hodnocené pracoviště s doplňkovým programem laserové korekce očních vad. V rámci nemocnice funguje také Dobrovolnické centrum. V čem všem dobrovolníci pomáhají? Spolupráce s dobrovolníky se v ÚVN rozvíjí od roku Nesuplují práci zdravotnického personálu, jejich role je jiná: velkou měrou přispívají ke zkvalitnění pobytu pacientů v nemocnici. Pomáhají udržovat kontakt s běžným životem a zlidšťují atmosféru prostředí. S pacienty si povídají, čtou jim, někteří je doprovázejí na procházku nebo vyšetření, společně tráví volný čas, připravují krátká kulturní vystoupení a mnohdy i naplňují smysl jejich života. Co považujete za svůj největší (nejtěžší) úkol v roli vedoucího zaměstnance pro restrukturalizaci takto prestižního zdravotnického zařízení? Pravděpodobně zachování poskytované úrovně péče a její další rozvoj a z toho vyplývající udržení výjimečnosti nemocnice v dlouhodobém horizontu. Tím nejcennějším aktivem jsou pro nemocnici zaměstnanci a spokojení pacienti. Má to i svou druhou stranu mince, tou je potřeba nežít na dluh a dosahovat vyrovnaného hospodaření nemocnice. Hledat cestu a najít kompromisní řešení (v tomto zdánlivém protikladu) je mým nejtěžším úkolem. Veškerá snaha po ekonomickém řešení jde ruku v ruce s klinickým vedením nemocnice. Co byste si pro nemocnici v nejbližší budoucnosti přál? Co se týče rozsahu služeb, máme v úmyslu dotažení projektu komplexní péče o válečné veterány, jak ve zdravotní, tak i v sociální oblasti. Nejedná se pouze o veterány z 2. světové války, ale i o novodobé válečné veterány po zahraničních misích, např. nyní z Afghánistánu. Jsme a budeme vojenská nemocnice a považujeme za čest se o naše veterány důstojně starat, ať jsou soběstační, nebo již potřebují naši asistenci. Přál bych si také stabilní prostředí bez významných meziročních změn ve způsobu Vystudoval Stavební a Podnikatelskou fakultu VUT v Brně, následně MBA studium na University of New York v Praze. Kariéru zahájil v oddělení auditu a poradenství v PricewaterhouseCoopers, následovaly pozice v top managementu mezinárodních firem v oblasti stavebnictví. V současné době zastává pozici náměstka ředitele ÚVN Praha s cílem ekonomicky stabilizovat nemocnici. Jako krizový manažer řídí společně s vlastníky restrukturalizace firem. Je členem ACCA specialista v oblasti mezinárodních účetních standardů a také členem odborné komise MZ pro elektronizaci ve zdravotnictví. Čemu se ÚVN věnuje nejvíce? Na klinikách a odděleních probíhá pregraduální i postgraduální výuka v nosných oborech nemocnice, především v abdominální chirurgii, neurochirurgii, gastroenteroplatby za naši odvedenou práci. Časté změny způsobu úhrad vytváří ve zdravotnictví zbytečný chaos, pacienti to bohudík zatím příliš nepociťují, ale pro nemocnice naší velikosti to přináší problém s plánováním kapacit a efektivním využitím majetku. V této souvislosti bychom rádi nalezli další partnery, kteří by pomohli s financováním z jiných než veřejných zdrojů a došlo by tak k zajištění lepšího využití našich kapacit rozšířením služeb o klienty například soukromých pojišťoven. Právě nyní v tomto směru jednáme s Českou pojišťovnou ZDRAVÍ. Opusťme nyní zdravotnictví a věnujme se vám a vašim zálibám. Čím se bavíte, když máte volno? Jako otec dvou malých dětí věnuji volný čas rodině, pokud je to jen trošku možné, vyjíždíme mimo Prahu. V minulosti jsem soutěžně hrával II. ligu v ledním hokeji, takže i v současnosti tak 1x týdně obuju brusle a jdu se rekreačně sklouznout na stadion v Letňanech. Z dalších bych rád zmínil architekturu a cestování. Opakovaně se vracím např. do Barcelony, kde se snoubí mimořádná architektura Antoniho Gaudího s úžasnou atmosférou města a pohostinností místních obyvatel 10 Kniha vychází z iniciativy a za přispění ČP Zdraví. To se mi líbí (924) (144) Mluví o tom Komunita prevence ženských karcinomů, kontakty na odborníky a specializované ordinace, diskuze, poradny. Zapojte se s námi do boje proti rakovině! 924 Fotky České pojišťovny ZDRAVÍ nechce pouze poukazovat na riziko a dopady rakoviny, ale především na možnosti prevence ženských karcinomů. Na facebookové stránce najdete veškeré informace týkající se prevence a diagnostiky karcinomů prsu, děložního čípku nebo vaječníků, kontakty na odborníky, specializované ordinace, odkazy na zajímavé diskuze, online poradny nebo tipy, jak se vypořádat s estetickými dopady onkologické léčby (ztráta vlasů, řas, obočí). To se mi líbí HOLKY, TAKOV EJ ROK JST E NEZAŽILY! Jak nejlépe předejít rakovině prsu? Seznamte se s možnostmi prevence. Jednou z nich je samovyšetření prsu metodou Mamma care. Kompletní návod krok za krokem najdete zde: Dospěláci nejspíš budou chtít, abyste si tuhle knížku přečetly... Nenechte se zmást, nejsou v ní fakt žádný trapný rady! Jednou z patronek projektu Lady PLus Club je modelka Diana Kobzanová a díky ní a přednímu českému fotografovi Janu Tůmovi vznikly krásné snímky. Žádejte u svého knihkupce, nebo se slevou 25 % na blogisek_inzerat.indd 1 11/12/13 5:38:23 PM Je třeba, aby ženy pochopily, že prevence je opravdu klíčová a v mnohých případech jim může doslova zachránit život, říká MUDr. Miroslava Skovajsová, odborná garantka projektu ČP Zdraví, který hodlá pomocí cílené prevence aktivně bojovat proti rakovině prsu a dalším ženským nádorům. Máte pochybnosti ohledně nádorů ženských orgánů, na které nevíte koho se zeptat? Facebooková stránka je ideálním místem pro dotazy. Ptejte se na cokoli! 18 19 11 PYRAMIDA ZDRAVÍ SOUKROMÉ ZDRAVOTNÍ POJIŠTĚNÍ Charta práv seniorů. Úvod Úvod Se stářím se zvyšuje pravděpodobnost onemocnění. Může se stát, že dojde k situaci, kdy člověk nebude moci vést plnohodnotný život. Tím důležitější se stane péče. Je všeobecně uznáváno, že některé


source: wikipedia

text: Výkon je skalární fyzikální veličina, která vyjadřuje množství práce vykonané za jednotku času. Rozlišuje se průměrný výkon, který se vztahuje k určitému časovému intervalu, a okamžitý výkon, který se vztahuje k určitému časovému okamžiku. Množství energie spotřebované za jednotku času se označuje jako příkon. Vzájemný poměr výkonu a příkonu vyjadřuje poměrnou fyzikální veličinu nazývanou účinnost, která se často vyjadřuje v procentech (poměr násobený 100). Značení Označení veličiny: P z anglického power Jednotka SI: watt (= J·s−1), značka jednotky: W Další jednotky: koňská síla, kalorie za sekundu Výpočet Průměrný výkon je podílem celkové práce a doby , za kterou byla práce vykonána, tzn. Okamžitý výkon získáme jako derivaci práce podle času, tzn. Teorie systémů Pro účely modelování výkonově kauzálních systémů se zavedly pojmy úsilí a tok, kde součin jejich veličin má být přímo výkon. Obecně však taková funkce musí mít totální diferenciál, jinak je potřeba ještě další faktor k přenásobení. Mechanický výkon Mechanický výkon je mechanická práce vykonaná za jednotku času. Stroj, který má větší výkon, vykoná za stejný čas více práce. Pro výpočet výkonu P během práce, při které působí stálá síla F působící na těleso pohybující se stálou rychlostí v, platí: , kde označuje složku síly ve směru pohybu (tečná složka síly) a je úhel mezi vektorem rychlosti a vektorem působící síly. V případě rotačního pohybu (M je moment síly, π je úhlová rychlost) lze získat vztah Elektrický výkon Stejnosměrný elektrický výkon se spočítá jako součin napětí a proudu, což plyne z toho, že změnu práce lze vyjádřit jako změnu elektrického náboje při daném napětí, tzn. , odkud získáme kde Q je elektrický náboj, U je napětí a I je proud. U střídavého výkonu je výpočet složitější, protože závisí kromě velikosti napětí a proudu také na tvaru signálu a vzájemném fázovém posuvu napětí a proudu. Proto se do výpočtu přidává násobení členem cos , což je tzv. účiník. Starší jednotky Dříve se pro udávání výkonu používala jednotka koňská síla – zkratka k (kůň) nebo HP (z anglického "horsepower"). Dnes přežívá v udávání výkonu spalovacích motorů, správnější je ovšem použití jednotky kilowatt. Existuje více definic, tzv. metrická koňská síla (1 HP) odpovídá přibližně 735 W. Související články Účinnost Transformátor Gyrátor Kapacitor Externí odkazy Fyzikální veličiny Dynamika Elektrotechnika Energie


29. 12. 2010 Golden Sun Golden Sun je krásná hra, což lze aplikovat na libovolný díl. Za zásadní přednost považuji vyvážený mix tradičních a inovátorských prvků. Hra samotná se hraje, jako klasické JRPG – parta panáčků s různými vlastnostmi, důraz na výbavu, tahové souboje (převážně náhodné – k tomu se ale vrátím) a tak dále. Na druhou stranu jsou souboje krásně okořeněné používáním potvůrek „Djinn“, díky kterým je na co koukat a strategie se bude rozvíjet s přibývajícím počtem Djinnů a přituhujícími bossy. Způsob vyprávění příběhu je více „západní“ (přestože Camelot Software jsou japonští vývojaři), není postaven na primitivní zápletce „jsem svůj otec“. Naopak – příběh hry není vysloveně dechberoucí, ale opírá se o zajímavý svět o jehož záchranu se chceme snažit. A z neposledního soudku – pravděpodobně inspirováni Zeldou – Golden Sun je hodně zaměřený na prostorové hádanky v zajímavém leveldesignu, čili procházení lokacemi není jen zdržovačka plná náhodných soubojů. Všechno má svůj důvod a využití (na rozdíl třeba od 4 Heroes of Light). Svět Weyard je založený na legendě, že kdysi dávno měli lidé k dispozici vysokou alchymii, která ale způsobovala nestab 1000 ilitu světa. Mocní alchémové tak zamknuli přístup k této magické moci do čtyř klíčů, které schovali do čtyř majáků. Jak lze odhadnout, tak po mnoha letech nastupuje éra zloduchů, kteří chtějí alchymii ovládnout pro své plány. Přestože během hry zjistíme, že záměr padouchů je motivovaný pozitivně, samotné ohrožení světa má vyšší prioritu. A tak se díky slušně napsaným dialogům (obohacených o emotivní ikonky) do hry slušně zažereme. A samozřejmě zjistíme, jakou roli v tomto světě hrají Djinnové a Psyenergie, nižší stupeň „víceméně legální“ magie. Jak říkám – žádné velké vyfikundace, ale milé fantasy. Souboje jsou graficky naprosto špičkově udělané, hýří efekty a útoky až šestnácti kombinacemi Djinnů jsou pastvou pro oči. Je to způsobeno i tím, že Golden Sun byl původně vyvíjený pro Nintendo 64, ale s příchodem GameCube došlo k úpravě pro GameBoy Advance. Proto hra překvapí a baví svým vzhledem. Není to ale jenom grafika a interní strategie, která je zábavná. Je to i systém náhodných soubojů, které vlastně nejsou moc náhodné. V klíčovém místě dungeonů dochází k soubojům na pevně daných místech, v exteriérech je to náhodné. Důležité je, že tyto běžné souboje velice rychle odklikáme a nemáme pocit ztráty času. Vedle toho souboje s bossy vyžadují pečlivou přípravu a správné pořadí příkazů. Obtížnost hry je nastavena relativně nízko, jenom nějakou dobu trvá, než objevíme všechny featury, kompletní partu a kombinační možnosti. Dva díly pro GameBoy Advance nakonec v mých rukách podlehly asi po třech měsících hraní. Bez zajímavosti není možnost přenosu party z prvního dílu do druhého. A to buď pomocí kabelu (a druhé konzole) nebo pomocí přepisu unikátně vygenerovaného kódu na konci první hry, který mohl mít až 256 znaků. Umíte si představit ten šrumec ;). Každopádně – dohrání obou her mělo unikátní odměnu na konci a tak se to nakonec bohatě vyplatilo. Golden Sun se považuje nejen za nejlepší JRPG pro systém, ale obecně se může v klidu zařadit do padesátky nejlepších JRPG vůbec. Přiznám se, že bych si přál méně dětské hrdiny, trochu nelineární průběh hry a více vedlejších úkolů. Příběhu by to tak mohlo pomoci k dospělosti a košatosti. Jádro hry je zkrátka (zastaralá) klasika, obalena mnoha svěžími nápady. Hodnotit hry mezi 7-8/10 je podle mne rozumné. Při letošní E3 mne ohlášení třetího dílu pro DS nadchnulo. Nečekal jsem to. Ale uvítal. Pokračování JPRG, které mne jako jedno z mála nezačalo ani po týdnech hraní srát? To si nechám líbit! Chvíli jsme si počkali a nyní již uplynuly čtyři hodiny od doby, co jsem hru poprvé zapnul. A radostně tleskám ručkami! Třetí Golden Sun se v zásadě liší naprosto minimálně, od svých předchůdců. Má novou, moc pěknou grafiku a dokáže tak kamerou efektně interpretovat dialogy a interakci. Přibylo ovládání na stylus (i když je možné vše ovládat tlačítky), zaregistroval jsem snížení obtížnosti (v podstatě vítané) a několik novinek v prostorových hádankách. Příběh se posouvá o kus dopředu – hrdiny z prvních her nyní vidíme jako dospělé a chopíme se role jejich dětí. Za jednu z nejlepších novinek, byť ne tak zásadních, považuji implementaci hypertextových odkazů během dialogů, díky čemuž si udržíme přehled o tom, kdo je kdo a co je co, i když jsem hru týden nezapnul. To ale není tím, že by se mi nelíbila, prostě nemám poslední dobou moc času. Z obou obrazovek na mne dýchla známá atmosféra a já jsem pohlcený. Sedm let od druhého dílu. Teprve teď si uvědomuji, že mi Golden Sun chyběl a že si ho rád vychutnám. Oproti Final Fantasy nebo Dragon Quest jde o svébytný styl JRPG, který jsme zatím viděli jen ve třech hrách dohromady a t 1000 ak není okoukaný. Umí nalákat a pobavit. Není to nejlepší recenze? Hra samotná je osvěžující a velice poctivě udělaná, hratelná v každém detailu. Jasně ji odlišíte od konkurence a za sebe ji s klidem v srdci označím za „prostě mnohem lepší“. Jistě, zatím jsem se ponořil sotva do desetiny herní doby, ale já klukům kameloťáckejm věřím, že to udělali dobře. Minimálně jako trilogie je Golden Sun sázkou na jistotu, nutností pro všechny majitele DS či GBA. Vhodná na cesty i na doma – palec nahoru! 1 komentář: Jo, jo, přeťukávat zlatý kód bylo něco.OdpovědětVymazat Jinak podle mně nebyl příběh Golden Sunu víc západní, jako spíš vypravěčsky dospělejší. Neměl, mimochodem, ani jednu černobílou (hlavní) postavu a už vůbec ne (ze západní tradice do japonských videoher nastěhované) Pány zla, Saurony, Vládce vesmíru a spol. Největší ironií vlastně bylo, že se v obou částech mydlili Ti hodní a Ti zlí ze stejného důvodu: záchrana světa (konstrukcí Weyardu logická).


Kdy byl vysílán první díl seriálu?


skutečné maso ve vlastní šťávě