text: Anglie (anglicky England) je největší a zdaleka nejlidnatější země Spojeného království Velké Británie a Severního Irska. Zároveň je to jediná z jeho čtyř složek, která nemá žádnou vlastní autonomii ani samosprávu. Zahrnuje jižní dvě třetiny ostrova Velká Británie. Na severu hraničí se Skotskem, na západě pak s Walesem, jinak ji obklopuje moře. Anglie je pojmenována podle Anglů („“), jednoho z řady germánských kmenů, původem pravděpodobně ze severního Německa, které se v Anglii usadily v 5. a 6. století. Původně rozdělená Anglie se v 10. století sjednotila jako Anglické království, k němuž byl později (formálně až roku 1536) připojen i sousední Wales, přičemž Anglie zůstávala nadále jádrem a mocenským centrem tohoto státu. Od roku 1603 je Anglické království v personální unii se Skotským královstvím. Do roku 1707 bylo Anglické království samostatné, poté bylo začleněno do soustátí Spojeného království Velké Británie. Metropolí Anglie a jejím největším městem je Londýn, jenž je současně metropolí Spojeného království. Vzhledem k populační a kulturní dominanci Anglie v rámci unie (zahrnuje asi 80 % obyvatel) a faktu, že Londýn je jejich společnou metropolí, se jako Anglie se často nesprávně označuje celé Spojené království (a pojmy „anglický“ a „britský“ splývají), což vadí nejen obyvatelům ostatních zemí unie, ale i některým Angličanům. Od roku 2002 v Anglii působí federalistická strana Angličtí demokraté (), usilující o vznik samostatného autonomního anglického parlamentu s minimálně obdobnými kompetencemi, jako má současný skotský parlament. Dějiny Území Anglie bylo osídleno již v prehistorickém období. Homo antecessor je zde prokázán už z doby přibližně před 780 000 lety. Po poslední době ledové tu ale zůstali pouze velcí savci (mamuti, bizoni, nosorožci srstnatí). Zhruba před 11 000 lety, když ledové příkrovy začaly ustupovat, lidé území znovu osídlili. Mořská hladina byla tehdy nižší, takže Británie byla spojena s Eurasií pozemním mostem. Období neolitu připomínají památky jako Stonehenge nebo Avebury. V době železné se ze střední Evropy dostala do Anglie keltská kultura. Společnost byla kmenová (podle Ptolemaia bylo v této oblasti asi 20 kmenů). V roce 55 př. n. l. se dvakrát neúspěšně pokusil o invazi do Anglie Julius Caesar. Za vlády císaře Claudia už Anglii, Wales a větší část nížin Skotska Římská říše ovládla a anektovala roku 43 pod názvem provincie Britannia. Panování Římanů trvalo zhruba do roku 410. Romanizovaná Anglie pod nadvládou keltských Britonů se během stěhování národů stala cílem nájezdů germánských Anglosasů, nad kterými Britonové zvítězili v pololegendární bitvě na hoře Badon. Celé toto období se později stalo pozadím bájných příběhů o keltském králi Artušovi. Keltské obyvatelstvo bylo postupně vytlačeno západním směrem a částečně se vystěhovalo do pevniské Armoriky (Bretaně) a na dobytém území anglosasští vládci zřídili sedm království. V období okolo roku 800 se ostrov stal terčem nájezdů Vikingů. Jediným přežívajícím anglickým královstvím zůstal Wessex, jehož bezpečnost na nějakou dobu zajistil Alfréd Veliký v roce 878 vítězstvím v bitvě u Edingtonu. Za jeho nástupců došlo k politickému sjednocení Anglie, poprvé uskutečněnému Ethelstanem v roce 927, ale nová vlna skandinávských útoků z konce 10. století skončila dobytím tohoto království. Anglická královská dynastie byla obnovena nástupem Eduarda Vyznavače v roce 1042. Roku 1066 zvítězil v bitvě u Hastingsu Vilém Dobyvatel a Anglii ovládli Normané. Po roce 1154 se u moci postupně vystřídalo několik královských dynastií. Nejprve to byli Plantagenetové (1154–1485), významnými panovníky byli zejména Richard I., Eduard I., Eduard III. a Jindřich V. Za jejich vlády byla v roce 1215 podepsána Magna Charta, anglický právní dokument omezující pravomoci panovníka a chránící privilegia svobodných lidí. V letech 1453 až 1487 došlo mezi dvěma větvemi královské rodiny – Yorky a Lancastery – k občanské válce, známé jako války růží. Tento spor vyvrcholil porážkou a smrtí Richarda III. v bitvě u Bosworthu. Důsledkem byl nástup dynastie Tudorovců (1485–1603), jejímž prvním panovníkem byl Jindřich VII. Tudor, dalšími významnými pak Jindřich VIII. a Alžběta I. Během vlády této dynastie došlo k náboženské reformaci a vznikla anglikánská církev. Alžbětinská éra bývá někdy označována jako zlatý věk v anglických dějinách, kdy došlo i k rozkvětu anglické renesance. Po smrti Alžběty I. v roce 1603 se stal skotský král Jakub také králem Anglie a Irska, přijal jméno Jakub I. a založil tak personální unii těchto tří zemí. Stuartovci byli u moci v letech 1603–1649, následovalo období Anglické republiky včetně tzv. Protektorátu (1649–1660) a vlády Olivera Cromwella jako lorda protektora. Poté došlo k obnovení vlády Stuartovců, která trvala do tzv. Slavné revoluce v roce 1688, po které nastoupil v roce 1689 na trůn Vilém Oranžský. V roce 1707 se Anglie spojila se Skotskem. Právním základem tohoto spojení jsou zákony o unii. Pozdější dějiny Anglie jsou již součástí dějin Spojeného království. Politické a právní uspořádání Anglie je součástí Spojeného království, tedy konstituční monarchie s parlamentním systémem. Je řízena přímo parlamentem Spojeného království. V Dolní sněmovně, což je dolní komora britského parlamentu se sídlem ve Westminsterském paláci, je 532 členů parlamentu za volební obvody v Anglii (z celkového počtu 650 členů). Od všeobecných voleb ve Spojeném království v roce 2019 je Anglie zastoupena 345 poslanci z Konzervativní strany, 179 z Labouristické strany, sedmi z Liberálních demokratů, jedním ze Strany zelených a předsedou sněmovny, kterým je Lindsay Harvey Hoyle (* 1957). Anglický právní systém, který se vyvíjel po staletí, je základem právních systémů používaných ve většině zemí Commonwealthu i ve Spojených státech (kromě Louisiany). Obecná podstata anglického práva spočívá v tom, že soudci na řešené případy aplikují svůj zdravý rozum a znalost právních precedentů (stare decisis). V čele soudního systému je Senior Courts of England and Wales, který se skládá z odvolacího soudu, Nejvyššího soudního dvora pro civilní případy a Korunního soudu pro trestní případy. Rozhodnutí tohoto nejvyššího soudu jsou závazná pro každý další soud v hierarchii. Za soudní systém, věznice a probaci v Anglii odpovídá parlamentu státní tajemník pro spravedlnost. Správní členění Původně byla nejvyšším článkem anglického správního systému hrabství. Toto členění navázalo na staré celky z doby před sjednocením Anglie, například království jako byly Essex či Sussex; vévodství, jakými byly Yorkshire, Cornwall či Lancashire, nebo pouze panství daná nějakému šlechtici, což je například případ Berkshiru. Do roku 1867 se hrabství členila na malé celky nazývané setniny (anglicky ). Tato hrabství stále existují jako tradiční hrabství. Z mnoha důvodů však byla tato hrabství v mnoha částech Anglie silně pozměněna nebo zrušena jako administrativní celky. Fakt, že hrabství byla tak malá, mělo za následek, že zde neexistovala žádná regionální vláda schopná koordinovat spolupráci na regionální úrovni. To byl především případ metropolitních oblastí obklopujících města, protože hranice hrabství byla určena už několik století před průmyslovou revolucí a masovou urbanizací Anglie. Řešením byl vznik metropolitních hrabství, která byla později zrušena, a s několika hrabstvími rozdělena do celků zvaných unitary authority, spojujících správu na úrovni hrabství a distriktů. Hrabství a unitary authority se dál seskupují do regionů, existujících od roku 1994. Velký Londýn má zvláštní postavení a je jediným regionem, který má zastupitelstvo a starostu voleného v přímých volbách. Londýn se dále člení na 32 obvodů, přičemž zůstává i nadále zastupitelstvem Londýnské City. Vedle Velkého Londýna jsou dalšími regiony: Severovýchodní Anglie () Severozápadní Anglie () Yorkshire a Humber () Západní Midlands () Východní Midlands () Východ Anglie () Jihozápadní Anglie () Jihovýchodní Anglie () S výjimkou Londýna mají regiony málo kompetencí a nemají volené představitele; regionální správa je v rukách nevolených zastupitelstev. Geografie Anglie zahrnuje dvě třetiny ostrova Velká Británie, centrální a jižní, a několik přilehlých ostrovů, z nichž největší je ostrov Wight. Na severu hraničí se Skotskem, na západě s Walesem. Je blíž kontinentální Evropě než kterákoliv jiná část Británie. Od Francie ji odděluje jen 38 km široká mořská úžina. Na východě obklopuje Anglii Severní moře a na západě Keltské moře, která na jižní strany spojuje Lamanšský průliv. V Anglii převažují nížiny, hornatější je jihozápadní část (zasahuje sem Kambrické pohoří) a zejména severní část s řetězem nízkých hor, Pennines, rozdělující severní a střední Anglii na východní a západní část. Západně od těchto hor se nachází jezerní oblast Lake District se stejnojmenným národním parkem, s největším jezerem Windermere a také s nejvyšší horou Anglie Scafell Pike. Východně se rozkládá plochá, nížinatá bažinatá krajina, která byla z velké části vysušena pro zemědělské využití. Nejdelší řekou protékající Anglií je Severn (354 km), zároveň nejdelší řeka ve Spojeném království. Další významné anglické řeky jsou Temže (346 km), Trent (274 km), Great Ouse (230 km), Avona (154 km), Tyne (118 km) a Mersey (109 km). V celé Anglii převládají louky a pastviny, v jižní Anglii je vyšší podíl orné půdy. Převážně listnaté lesy poskytují dobré podmínky pro divokou zvěř; pouze v severních a horských oblastech Anglie ustupují jehličnatým lesům. Anglická příroda se ale musela vypořádat s industrializací, s velkou hustotou osídlení i s intenzivním zemědělstvím. Některé druhy fauny se přizpůsobily městskému a příměstskému prostředí (např. liška obecná je nejrozšířenějším městským savcem po potkanovi, rozšířeným druhem je zde i holub hřivnáč). Pokud jde o ochranu přírody a zlepšování životního prostředí, řadí se Anglie mezi vyspělé země. Podnebí Anglie má mírné přímořské klima s teplotami ne o mnoho nižšími než 0 °C v zimě a ne o mnoho vyššími než 32 °C v létě. Významný vliv na podnebí má blízkost Anglie k Atlantskému oceánu, její severní zeměpisná šířka a oteplování moře Golfským proudem. Počasí je poměrně často vlhké a proměnlivé. Nejchladnějšími měsíci jsou leden a zejména na anglickém pobřeží únor, zatímco červenec je obvykle nejteplejším měsícem. Měsíce s mírným až teplým počasím jsou květen, červen, září a říjen. Dešťové srážky jsou po celý rok poměrně rovnoměrné; jsou vyšší na západě a v oblasti Lake District. Podnebí se směrem na sever Anglie ochlazuje. Města Pro Anglii jsou typické velké městské aglomerace, z nichž největší je oblast Velkého Londýna. Další městské oblasti značné velikosti a vlivu jsou v severní Anglii nebo v anglickém středozemí. Členité pobřeží s mnoha chráněnými zátokami také umožnilo vznik významných přístavů (Londýn, Liverpool, Southampton, Portsmouth, Sunderland, Dover). Abecední seznam největších anglických měst: Birmingham Bradford Bristol Cambridge Coventry Derby Kingston upon Hull Leeds Leicester Liverpool Londýn Manchester Newcastle upon Tyne Norwich Nottingham Peterborough Plymouth Preston Sheffield Stoke-on-Trent Wolverhampton York Hospodářství Anglická ekonomika je jednou z největších a nejdynamičtějších na světě s průměrným HDP na hlavu 28 100 liber šterlinků (GBP, oficiální měna v Anglii). Obvykle je považována za smíšenou tržní ekonomiku, přijala mnoho principů volného trhu, přesto si udržuje vyspělou infrastrukturu sociálního blahobytu. Za rozvoj a provádění vládní hospodářské politiky a politiky veřejných financí zodpovídá Ministerstvo financí Jejího Veličenstva v čele s ministrem financí. Zdanění v Anglii je ve srovnání s většinou zbytku Evropy poměrně konkurenceschopné – od roku 2014 je základní sazba daně fyzických osob 20 % ze zdanitelného příjmu. Ekonomika Anglie je největší částí ekonomiky Spojeného království, která má podle parity kupní síly 18. nejvyšší HDP na hlavu na světě (v roce 2019). Anglie patří na vedoucí pozice v chemickém a farmaceutickém sektoru a v klíčových technických odvětvích, zejména v letectví a zbrojním průmyslu a v oblasti software. Finančním centrem Anglie je Londýn, kde sídlí London Stock Exchange, hlavní burza cenných papírů Spojeného království a největší v Evropě. Centrální bankou Spojeného království je Bank of England, založená v roce 1694 skotským bankéřem Williamem Patersonem. Od roku 1946 je státní institucí, má monopol na vydávání bankovek v Anglii a Walesu. Odpovědnost za řízení měnové politiky země a stanovení úrokových sazeb má Výbor pro měnovou politiku banky. Anglie je vysoce industrializovaná, ale od 70. let 20. století dochází k úpadku tradičního těžkého a zpracovatelského průmyslu a k rostoucímu důrazu na ekonomiku více orientovanou na odvětví služeb. Významným odvětvím se stal cestovní ruch. Exportní části ekonomiky dominují léčiva, automobily (některé původně anglické značky jsou ale nyní v zahraničním vlastnictví, např. Land Rover, Lotus, Jaguar a Bentley), ropa z anglických částí Severního moře, letecké motory a také alkoholické nápoje. Londýn je považován za jedno z nejrychleji rostoucích technologických center v Evropě, je v něm více než 100 technologických společností v hodnotě přes 1 miliardu USD. K významným firmám britského průmyslu sídlícím v Anglii patří GKN (výrobce kovových a kompozitních komponent pro letectví a automobilový průmysl), BAE Systems (největším evropský zbrojní koncern) nebo Rolls-Royce Holdings (druhý největší světový výrobce leteckých motorů; vyrábí také nízkoemisní energetické systémy pro lodě, zařízení a bezpečnostní systémy pro jaderný průmysl a zařízení pro ropný a plynárenský průmysl). Firma Astrium se sídlem ve Stevenage a Portsmouthu je zaměřena na vesmírný průmysl, vyrábí např. zařízení pro komerční satelity a satelitní systémy. Pokud jde o anglické zemědělství, je intenzivní, vysoce mechanizované a efektivní: produkuje 60 % potravinových potřeb Anglie s pouhými 2 % pracovní síly. Dvě třetiny produkce tvoří živočišná výroba. Hlavními plodinami, které se pěstují, jsou pšenice, ječmen, oves, brambory, cukrová řepa. Anglie si zachovává jako významnou součást ekonomiky i rybářský průmysl. Je také bohatá na přírodní zdroje včetně uhlí, ropy, zemního plynu, cínu, vápence, železné rudy, soli, jílu, křídy, sádry, olova a oxidu křemičitého. Dopravní systém disponuje hustou sítí železnic a dálnic. Významná letiště jsou v Londýně (Heathrow) a Manchesteru. Spojení s evropskou pevninou přes kanál La Manche zajišťují lodní trajekty (terminály v Doveru a Folkestone) a podmořský tunel mezi anglickým Folkestone a francouzským Coquelles u Calais, dlouhý přes 50 km. Rozvinutý cestovní ruch se soustřeďuje zejména na Londýn, na města s historickými katedrálami (York, Lincoln, Salisbury, Chester), na přímořská střediska (Blackpool, Brighton) a na národní parky (Lake District, Peak District). Obyvatelstvo Anglie je nejlidnatější, nejhustěji zalidněnou, nejvíce urbanizovanou a etnicky nejrozmanitější zemí Spojeného království. Žije zde 56 milionů obyvatel, což je 84 % obyvatel celého Spojeného království. Při sčítání obyvatel v roce 2011 bylo etnické složení Anglie následující: 85,5 % – běloši (79,8 % bílí Britové, 1,0 % bílí Irové, 0,1 % cikáni a irští kočovníci, 4,6 % jiní běloši) 7,5 % Asiaté (2,6 % Indové, 0,8 % Bangladéšané, 2,1 % Pákistánci, 1,5 % Číňané, 1,6 % ostatní Asiaté) 3,5 % černoši (1,8 % – Afričané; 1,1 % Karibští černoši; 0,5 % jiní černoši) 2,0 % – míšenci 1,0 % – ostatní (0,4 % Arabové, 0,6 % další skupiny) Náboženství Při sčítání lidu v roce 2011 uvedlo 59,4% obyvatel Anglie své náboženství jako křesťanské, 24,7% obyvatel bylo bez vyznání, 5% byli muslimové (podrobněji v tabulce). Křesťanství je nejrozšířenější náboženství v Anglii již od raného středověku. Po rozkolu vyvolaném Jindřichem VIII. roku 1534 došlo ke vzniku samostatné anglikánské církve, která je oddělena od římskokatolické církve a považuje se za katolickou i protestantskou; je nejrozšířenější křesťanskou církví v Anglii. Mnohé objekty patřící anglikánské církvi jsou historické budovy značného architektonického významu, například Westminsterské opatství, Yorská katedrála, Durhamská katedrála a Salisburská katedrála. Druhou nejrozšířenější církví je římskokatolická církev. Z Anglie byl také ve 12. století papež Hadrián IV. Třetí nejrozšířenější je protestantismus; k protestantům se řadí i baptisté, kvakeři, kongregacionalisté nebo unitáři. Patronem Anglie je svatý Jiří; symbolicky ho připomíná i kříž na anglické vlajce. Zejména od padesátých let 20. století se v Anglii díky imigraci z bývalých britských kolonií šířila i další náboženství, především islám. Sport Sport je významnou součástí životního stylu Angličanů. Mezi sporty, které pocházející z Anglie nebo tam byly kodifikovány do nynější podoby, patří fotbal, kriket, ragby, tenis, box, badminton, squash, pozemní hokej, stolní tenis. Oblíbený je i golf a dostihové sporty a také hry jako kulečník, bowling nebo šipky. Odkazy Reference Literatura Související články Dějiny Anglie Spojené království Externí odkazy Oficiální stránky o Anglii od VisitBritain.cz Země Spojeného království


A jedna se už udělala.


source: fineweb

text: Udělejte si radost se skvělou pěstitelskou sadou Grow me – Pivní chmel, díky které si můžete tu nejdůležitější součást piva vypěstovat přímo u Vás doma. Vše, co k tomu budete potřebovat naleznete v balení. A třeba Vás pěstování chmele dovede až k vaření vlastního piva ! Sadu Grow me – Pivní chmel také doporučujeme jako velmi originální dárek pro všechny pivaře! Obsah balení:


Rozhovor s Jindřichem Vobořilem: Při regulaci závislostí musíme neustále hledat střední cestu | Trade-off Česká republika je v oblasti závislostí často označována jako ráj neřesti. Je to u nás opravdu tak zlé v mezinárodním srovnání? V oblasti nelegálních drog, kromě marihuany, na tom jsme, ve srovnání s jinými zeměmi, spíše v lepším průměru. Výrazně hůř jsme na tom v oblasti alkoholu a dalších legálních drog. V padesátých letech konzumovalo rizikově alkohol přes 130 tisíc lidí, v sedmdesátých letech pak přes 250 tisíc a v současnosti je to už přes 600 tisíc lidí. Takže, ano, můžeme říct, že v mezinárodním srovnání se v žebříčku neřestí nacházíme na předních příčkách jako Češi alkoholici, Češi kuřáci a Češi hazardní hráči. To, s čím bychom měli skutečně něco udělat co nejdříve, je čím dál tím častější sklon mladých lidí pod 16 let užívat legální i nelegální drogy. Evropská školní studie (ESPAD) potvrdila, že víc než 95 % patnáctiletých a šestnáctiletých studentů ochutnalo v životě alkohol a v posledních dnech pilo 68,5 % z nich. Hazardnímu hraní se u nás pravidelně věnuje každý desátý nezletilý, a to zejména online hraní, které narůstá. Průměrný věk první zkušenosti s cigaretou je 11 let. Z výročních zpráv také víme, že nám přes 11 % dětí v 9. třídě pravidelně kouří. V poslední době jsem rád, že se konečně situace, ve srovnání s předešlými lety, postupně zlepšuje. Na zahraničních konferencích se často mluví o tom, že národy ve střední a východní Evropě jsou velmi tolerantní k užívání alkoholu i kouření. Čím to podle vás je? Určitě na to má vliv několik faktorů, zejména z historie. Ve střední Evropě jsme prožili roky utlačování a nesvobody, během kterých si lidé hledali zábavu, jak jen to šlo, takže zejména konzumace legálních drog byla vítanou aktivitou. Po pádu opony přišla ekonomická transformace a nikdo už neměl čas řešit národní politiku v oblasti závislostí. V okolních zemích (Rakousko, Německo) národní strategie měli a se závislostmi pracovali, možná i proto jsou na tom teď lépe. U nás byla, například v prevenci konzumace alkoholu, totální absence jakýchkoli opatření a preventivních programů. V podstatě se tomu díky akčním plánům, integrovaným politikám závislostí a novým národním strategiím začínáme věnovat až nyní. Politici mají jasno: „Odpovědí na závislost je regulace.“ V poslední době se však v rámci hodnocení rizik návykových látek mluví o liberalizaci a snižování regulatorních nároků (harm reduction). Jak vy osobně vnímáte názory „méně regulace přinese více kvality, omezení černého trhu a tím vyšší společenský prospěch“? Domnívám se, že musíme neustále hledat střední cestu. Už víme, že ani extrémní regulace, která přináší ještě více rizik, ani extrémně volný trh prostě nefunguje. Především je třeba dívat se na situaci v té které zemi specificky. Regulací ceny můžeme dosáhnout snížení poptávky, frekvence nákupu či snížení věku první zkušenosti s návykovou látkou. Záleží ale na kupní síle dané lokality, na sociálním prostředí, náladě obyvatel a dalších faktorech. Takže je potřeba hledat řešení, které aplikujeme na konkrétní místo, nikoli plošně. Opakovaně se v rámci své role snažím poukázat na pití a kouření dětí. Toto je skutečně velký problém, hlavně to, že s tím začínají brzy. Snažíme se i ve spolupráci například s Policií ČR, Českou obchodní inspekcí, hasiči, celníky a dalšími kontrolovat prodej alkoholu a tabáku náctiletým. Například teď přes prázdniny probíhá akce HAD (Hazard, alkohol a děti), která se zaměřuje právě na dostupnost hazardu a alkoholu dětem. Možná to někomu může připadat jako zvýšená kontrola a obtěžování provozovatelů, ale pokud v této zemi máme zákon zákazu konzumace alkoholu, tabáku a hazardního hraní pod 18 let, tak proč se nedodržuje? Často slýchávám tvrzení, že přece „za nás se taky pilo, tak proč to tolik řešíte“, no tak dobře, pokud se tady shodneme, že například od 17 let už mohou náctiletí konzumovat například pivo, tak proč ne, ale ať se to potom dodržuje. V rámci své pozice Národního protidrogového koordinátora se věnujete různým oblastem – alkoholu, tabáku, drogám nebo hazardu. Co je podle vás tím největším problémem? Jako největší problém nevnímám tu či onu oblast, ale spíše jejich komplexní vliv. Ony se totiž vzájemně prolínají, je to propojená nádoba. Jednak tady máme velkou dostupnost, kdy u nás až přes 86 % dětí vnímá možnost opatřit si alkohol či tabák jako velmi snadnou, jednak chybí větší preventivní kampaně, které by transformovaly pohled veřejnosti na tuto problematiku, chybí peníze na včasnou intervenci a preventivní programy. To, co je pro mě v tuto chvíli oříškem, je způsob, jak donutit hazardní společnosti, aby spolupracovaly na zastavení nárůstu hazardního hraní, takzvaného online hraní, a to především u nezletilých. Moderní technologie a změna způsobu života bohatnoucí společnosti přinášejí takzvané nové závislosti – na počítačových hrách, na mobilních telefonech, na nakupování. Objevují se tyto trendy nějak významně i v České republice? Ano, samozřejmě. Z nedávné školní studie, kterou jsem výše jmenoval, vyplynulo také to, že české děti stráví v průměru denně více než čtyři hodiny online. Současně s tím poklesl pohyb dětí venku a aktivity v partách. Je nutné tady zmínit, že výsledky školní studie ESPAD přinesly také zjištění poklesu konzumace alkoholu či tabáku u dětí, ale v případě České republiky byl tento pokles malý a ve srovnání s ostatními evropskými zeměmi v konzumaci legálních drog u dětí opravdu vedeme. A také nám v této souvislosti významně roste online hazard u dětí. Tato oblast totiž není snadno kontrolovatelná. Exponenciálně roste i kybernetická kriminalita. Nemluvě o tom, že také stoupá právě prodej alkoholu a tabáku přes internet a vznikají nelegální obchody nejen se známými drogami, ale také s novými psychoaktivními látkami, u kterých například není ověřen účinek. Již jsme zaznamenali několik případů, kdy v důsledku kombinace alkoholu s nelegální drogou došlo až k úmrtí osob. Myslím si, že dnešní online doba s sebou přinese ještě hodně výzev, které budeme muset aktivně a rychle řešit. Nejsem si jistý, zda jsme na to dobře připraveni. S vaší agendou je spojen jeden fenomén. Na rozdíl od ostatních společenských jevů mají dotyční jedinci tendenci závislost skrývat. Jak velký problém je to pro okolí a tím i pro koordinaci protidrogové politiky – je možné tuto bariéru nějak překonat? Ano, problém to není jen pro jedince samotného, ale i pro jeho okolí, partnera, rodinu, kolegy v práci. Paradoxem je, že právě alkohol je naopak velmi viditelná, ale často dlouho ignorovaná závislost. Člověk s problémovými sklony, na rozdíl od hráčů, kteří jsou například zalezlí v hernách, na internetu apod., pije veřejně v hospodách, na ulici, někdy dokonce i v práci. Většinou pak nepoznáme, zda pije průměrně, nebo velmi rizikově. Alkohol je tolerovaná droga, stejně tak i tabák. Nicméně, musím s vámi víc než souhlasit, že včasná intervence je klíčová. Znám lidi, kteří neměli informace, nepracovalo se s nimi, motali se deset let mezi různými závislostmi, a nakonec se z toho dostali. Toto potvrzuje, že kdyby se s nimi pracovalo hned na začátku, nemuseli by procházet zbytečnými životními problémy a pro společnost by to bylo výrazně levnější. Domnívám se, že tím, že žijeme v sociálním státě s povinným zdravotním a sociálním pojištěním, musí stát daleko více investovat do prevence. Už delší dobu navrhuji, aby z daní společností, které se podílejí na rozšiřování závislostního chování, tedy z hazardních, tabákových a alkoholových průmyslů, bylo určeno 1 % na prevenci a léčbu závislostí. Jinou alternativou by byla daňová asignace do takových intervenčních programů. Bohužel lobby těchto společností se zdá být natolik velká, že s tím prozatím nemůžeme nic udělat. V oblasti kouření došlo k významné regulaci kouření v hospodách. Ukazuje se však, že zákaz přináší dost problémů, zejména s přesunem kuřáků před hospody a noční kluby. Jak zákon hodnotíte vy? Nechci jeho dopady hodnotit tak brzy. Je ale pravda, že se s tímto setkaly všechny země, které zákon zaváděly před námi, musely si tím projít, ale zafungovalo to. Je to podle mě jedno z těch opatření, která mění vnímání veřejnosti. Tabák by totiž neměl být všude. Pamatuji si doby, kdy bylo například normální kouřit v dopravních prostředcích nebo v nemocnici, na úřadech a podobně. Dnes už se nad tím nikdo nepozastavuje, je totiž normální v takových prostorech nekouřit. Samotný zákaz ale není zcela určitě zásadním opatřením k redukci kouření. Funguje spíše jako kamínek v mozaice dalších opatření, která mají pootočit vnímání toho, kde končí například svoboda kuřáků a začíná vnímání hranic veřejného zdraví. Zastavme se ještě u závislosti na hazardu. V tomto funkčním období vlády se o hazard strhla velká válka. V jaké jsme nyní podle vás fázi – je dobojováno? Ano, nějaké spory ohledně prohibice proběhly. Já osobně jsem byl pro regulaci trhem. Vypracovali jsme studii, navrhli jsme typy opatření, ale nejvhodnější by mi přišel systém, v rámci, kterého by se sami provozovatelé zasazovali o preventivní opatření v této oblasti. Například už v licenčním řízení předloží provozovatel konkrétní návrhy opatření v oblasti prevence, pak se teprve posoudí jeho registrace a udělení licence. Hodně se mluvilo o tom, jak hazardní průmysl zareaguje na regulaci – přesunem do šedé zóny či přímo ilegálních aktivit. Došlo k tomuto jevu významně? Před novým zákonem o hazardních hrách jsme měli velký legální trh s kamennými hernami a velký nelegální trh online, a to se postupem času obrátilo. Samozřejmě, že to s sebou nese vznik nelegálního hazardu jak v kamenných hernách, tak na internetu. Máme ale i akční kontrolní týmy, které nelegální hazard mapují a postupně potírají. Riziko vzniku nelegálního hazardu tady bude vždy, výzvou samozřejmě je zvolit patřičnou míru regulace. V rámci diskusí o regulaci hazardu hojně zaznívaly názory, že je nezbytné decentralizovat a přesunout více pravomocí městům, obcím a městským částem. Jste příznivcem tohoto řešení? Rozhodně. Vždy jsem toto řešení podporoval. Obce mají totiž daleko větší přehled, co se u nich děje. Místní samospráva se pak také snadněji domluví, má kontakty, vybudované vztahy, ověřená řešení. Co se týče hazardu, tak jedno z dobrých řešení je například koncept LIA hodnocení, takzvaný Local Impact Assessment. S tímto hodnocením je spojeno podmíněné povolování na základě socio-ekonomické analýzy dopadů provozu herny nebo kasina. Je to příklad nástroje, díky kterému můžete vypočítat v daném místě nejvhodnější řešení, počítá totiž s faktory, jako například demografické údaje, ekonomická síla daného místa či sociální rozložení. To znamená, že dokáže konkrétně vytipovat potřeby daného místa a navrhnout opatření, a to včetně potřebné pomoci v daném místě. To je skvělé. Jsem toho názoru, že lokální politiky a prevence jsou nejúčinnější, a to nejen ve zmíněné oblasti hazardu, ale ve všech oblastech závislostí. Na stejném principu máme postavené místní protidrogové koordinátory a síť služeb, je ale potřeba pracovat daleko více na vzájemné místní spolupráci. Jaké jsou největší výzvy, které před námi v oblasti závislostí stojí? Je to hlavně práce s mládeží, o které se tolik mluví? Výzev je několik. Stojí před námi elektronizace celého světa, technologie se významně dostávají do popředí, zažíváme exponenciální technologický boom. S tím ale roste i černý trh. Globalizace je nevyhnutelná a hranice se stírají, takže si dnes mohu v poměrně krátké době objednat produkt z druhé strany planety a obdržím ho velmi rychle a bez problému. To, jak zajistit ochranu před zvýšenou dostupností drog a hazardního hraní na internetu, bude brzy velké téma. Rád bych se i do budoucna držel především ochrany dětí a mladistvých před zvýšenou konzumací legálních i nelegálních drog a před hazardním hraním. V tomto smyslu hledáme úplně nové nástroje, jak v regulaci, tak například v možnosti elektronického dohledu rodičů nad tím, jak jejich děti utrácejí, a nakonec také v možnostech prevence. Otázka na závěr: Málokdo si umí představit, jaké to je, věnovat profesní život závislostem, analyzovat negativní dopady těchto aktivit a snažit se je změnit. Je vůbec možné se od tohoto psychicky náročného oboru oprostit mimo pracovní dobu a vypnout? Jak to děláte? Je pravda, že je to vyčerpávající povolání. V nastavování národní politiky cítím mnohem víc frustrace než při přímé práci s klienty. Politická rozhodnutí totiž často nejsou provázena výsledky z praxe a vědeckými argumenty, ale spíše pocity a taktickým manévrováním, proto je dost často obtížné dostát tomu nejlepšímu řešení. Nemluvě o tom, že tato oblast skutečně ovlivňuje životy lidí. A to doslova. Důsledky nedostatečné prevence a pomoci vedou i ke zdravotním komplikacím, zhoršení sociální situace nebo ztrátám lidských životů, na což se někdy při politických rozhodnutích zapomíná. Jak se od toho oprostit? Snažím se relaxovat hudbou, skládám písničky, věnuji se svým dětem a jejich sportovním aktivitám, věnuji se také i nějaké spiritualitě. A to vše dohromady, i s mojí prací, je mým smyslem života. Jindřich Vobořil (1966) je výkonným místopředsedou Rady vlády pro koordinaci protidrogové politiky a ředitelem Odboru protidrogové politiky Úřadu vlády České republiky. Co platí na kuřáky? Od tohoto podzimu musí v České republice každá krabička cigaret na sobě mít odpudivý obrázek zobrazující následky kouření pro lidské zdraví. Vedle toho se opět diskutuje o zákazu kouření v restauracích. Budeme díky tomu opravdu kouřit méně? Anebo na kuřáky platí něco docela jiného?


24. 3. 2017 Armikrog Neverhood je naprostá klasika, která by si zasloužila pokračování mnohem dříve a jinou formou, než byla crowdfundová kampaň. Jeden s projeků, který vzešel ze stínu mega úspěšného Broken Age a který byl sledován pod drobnohledem. Nevím, čím to přesně je, ale tyhle Kickstarterové adventury dopadly snad všechny stejně. Problémy s vývojem, mnoho odkladů pro sekundární platformy a nakonec hra, která nedosahuje svým předchůdcům tak vysoko, jak bychom si přáli. Na druhou stranu, podobně jako Broken Age, titul samotný není špatnou hrou a je jasně, vidět, že autoři se opravdu snažili do vývoje vložit trochu lásky. Armikrog má dobrý začátek, průměrný prostředek a slabší konec. Na první pohled je všechno v pořádku - animace, atmosféra, hudební doprovod, zápletka, hádanky i humor - je to na první pohled nerozeznatelné od originálu. Až do prvního zákysu to vypadalo na poctivou pařbu. Ale pak došlo k prvnímu záseku (skládání hudby na kolotoči pro miminko) a tam se nějak ukázalo, že hře něco chybí. Něco, co by mne donutilo se nad hádankou skutečně zamyslet, než se snažit mechanicky vyzkoušet všechny varianty manuálně 1000 a posunout se vpřed. Asi tak v polovině hry jsem se musel podívat do návodu, protože jsem prostě netušil, co mi uchází a s hrůzou jsem zjistil, že jsem v polovině hry :). To byla celkem studená sprcha, abych pravdu řekl. Chuť do hraní postupně upadávala a nebýt laskavého humoru, ani bych ji nedorazil. Samotný příběh netáhl dost silně a hádanky v poslední fázi hry postrádaly jakoukoliv nápaditost. Možná je prostě jenom špatná doba na takové hry. Od Neverhooda uteklo dvacet let a bohužel se vývoj trhu nenaklonil zpátky k tomuto typu her, ani k tomuto grafickému stylu. Armikrog lze tak úspěšně považovat za fandy vymodlenou perličku na nebi, ale krom poklony originálu od ní nelze moc čekat. Mimochodem, Neverhooda jsem naposledy dohrál před třemi lety a přišel mi pořád ucházejícně zábavný. V případě Armikrogu si nejsem jistý, zda-li se ke hře někdy vrátím. Ale za pokus to stálo, jsem rád, že to vůbec dopadlo! Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


Kampeličky chtějí soupeřit s bankami o klienty. Tři zažádaly o licenci - iDNES.cz 8. února 2016 16:10, aktualizováno 16:10 Tři tuzemské kampeličky, které spravují miliardová aktiva pro desítky tisíc klientů, požádaly o bankovní licence. K rozhodnutí je přimělo také zpřísnění zákona o družstevních záložnách. Mladým bankám však konkurovat nemohou. Novela zákona o družstevních záložnách, která přišla v reakci na bankroty v oboru, loni kampeličkám znesnadnila podnikání. | foto: Jiří Benák, iDNES.cz O bankovní licence zažádaly tři z jedenácti tuzemských spořitelních družstev - Akcenta, Moravský peněžní ústav a Creditas. V současnosti čekají na posouzení Českou národní bankou. To však může trvat měsíce i roky. „Naši ambici stát se bankou jsme nikdy netajili. Pravdou je, že nově přijatá legislativa v tomto směru některé procesy a rozhodnutí urychlila,“ říká mluvčí společnosti Akcenta Jan Vlček. Novela zákona o družstevních záložnách, která přišla v reakci na bankroty v oboru, loni kampeličkám znesnadnila podnikání. Vkladatelé například musí deset procent z úročeného vkladu vložit do kapitálu záložny, tato částka však není pojištěná. „I tento atribut novely určitě uspíšil rozhodnutí pro transformaci, nicméně těch důvodů je víc,“ míní Vlček. Další komplikací je například zavedení limitu na úvěry ve výši 30 milionu korun, limitu bilanční sumy ve výši 5 miliard korun a v neposlední řadě i zvýšení příspěvku záložen do Fondu pojištění vkladů. Akcenta, která má 5 213 členů, o bankovní licenci požádala těsně před koncem loňského roku. Bankou se chce stát také Creditas a Moravský peněžní ústav, tedy jediné dvě záložny, které obhospodařují přes 10 miliard aktiv - dohromady 20,7 miliardy korun. „Žádost jsme podali. Je to krok navazující na již provedenou přípravu a je v souladu s dříve avizovaným plánem,“ řekl bez dalších podrobností předseda představenstva Creditas Vladimír Hořejší. Společnost má přes 19 tisíc klientů. Příliš malý soupeř pro banky Mladé, dravé banky jako je Air Bank Petra Kellnera, Fio či Equa Bank se potenciální konkurence zatím rozhodně nemusí bát. Hrozba v podobě transformovaných záložen pro je skoro zanedbatelná - kromě počtu klientů a vkladů se s nimi nemůžou rovnat ani ve výdajích na marketing, či v investicích do rozvoje. Banky, které vstoupily na trh v posledních letech, mají spíše ambice oslabovat pozice lídrů trhu než soupeřit s kampeličkami. Je tak pravděpodobné, že se záložny na velmi konkurenčním bankovním hřišti zaměří na jinou klientelu, například malé firmy. Moravský Peněžní Ústav o licenci požádal loni v srpnu. „Od listopadu 2015 probíhá licenční řízení, jehož výsledek bude znám v průběhu roku 2016,“ uvedl mluvčí Petr Bejšovec. MPÚ má téměř 12 tisíc klientů. „Transformace na banku je naším dlouhodobým strategickým cílem. Chceme, aby MPU byl první českou konzervativní bankou, která se bude orientovat na výjimečné služby pro klienty s vyššími vklady a nemovitostní financování. Stále budeme bankou pro starší generaci a také firmy. Věříme, že díky jedinečnému přístupu a službám, které nabízíme našim klientům, budeme konkurencí nejen malým a mladým bankám,“ dodal mluvčí. V tuzemsku v současnosti působí 11 kampeliček: Akcenta, ANO, Artesa, Citfin, Creditas, ČSD, Kredit, MPÚ, Peněžní dům, PDZ a PSD. Celkový objem jejich aktiv přesahuje 32,5 miliardy korun. Aktiva záložen loni za tři čtvrtě roku vzrostla o více než čtyři procenta. V čísle jsou zahrnuta i jejich vlastní aktiva. Celkový objem vkladů a úvěrů však v podstatě stagnoval. Vklady mírně vzrostly o 0,7 miliardy na 27,8 miliardy korun. Podíl úvěrů v selhání u kampeliček dosahuje 25,5 procenta, u některých záložen je to však téměř čtyřicet procent. Další záložna se chce stát bankou, i kvůli přísné novele o kampeličkách Centrální banka sebrala kampeličce WPB licenci Vláda chce změnit pravidla pro platební účty a zlevnit placení kartami Témata: licence, klient, Aktiva, Jan Vlček, Creditas, ČNB - Česká národní banka, banka, Air Bank, Equa bank, kredit, Petr Kellner, Československé státní dráhy (ČSD), Moravský peněžní ústav, Družstevní záložny, Fond, Investice, Podnikání, Pojišťovny, Úvěr Společnost Mattoni 1873 spolu s firmou PepsiCo koupily hlavního srbského výrobce minerálních vod a nealkoholických...


text: Felix Holzmann a já Býval jsem velmi zvláštní dítě. Kreslil jsem si ve svém pokojíčku (v JAR) obrázky a u toho na starém magneťáku poslouchal stále dokola kazetu s názvem Šprechty Felixe Holzmanna. Dodnes si pamatuji, jakou měla barvu. Byla žlutá, s černobílým portrétem pána v brýlích a ten byl orámovaný modrým kruhem. Tehdejší hitparády mě moc nezajímaly, neřídil jsem se tím, co bylo zrovna IN. Místo hudebních skupin jsem raději poslouchal české mluvené slovo a Felix Holzmann se pro mne stal velkým uměleckým vzorem. Už tenkrát jsem si dal za cíl, že se s tímhle pánem jednou musím osobně setkat. Znal jsem všechny jeho scénky zpaměti, a právě proto, že jsem je poslouchal pořád dokola, přirostla mi jeho komika neoddělitelně k srdci. Miloval jsem i humor jiných českých mistrů, jako byli třeba pánové Šimek a Grossmann, ale až s léty jsem pochopil, že scénky Felixe Holzmanna nejsou narozdíl od Návštěvních dnů tvořeny pro intelektuály. Člověk nepotřebuje vysokou školu, aby panu Holzmannovi porozuměl a aby se smál. On svůj nezaměnitelný styl předával obyčejným lidem. Proto jeho odkaz považuji za národní poklad, a myslím, že živé provedení tohoto poctivého humoru nám v dnešní době nesmírně chybí. Když jsem se v Praze trochu víc zabydlel, přiletěl za mnou můj táta. Tehdy mě napadlo, natočit si jen tak pro sebe jednu scénku Felixe Holzmanna. Sehnal jsem si pověstné brejličky, legendární tralaláček a v sekáči po kouskách objevoval neodmyslitelný kostým s kabátem a pruhovaným tričkem. Mám prý docela talent na hlasové imitace a napodobování lidí. Zajímalo mě tedy, jak bych vypadal, kdybych se za svého milovaného komika z dětství převlekl a obšvihnul scénku přesně tak, jak ji kdysi hrál on sám. Scénku jsme s tátou natočili a po sestříhání jsem ji poslal do ankety na super.cz. Většina diváků můj pokus ohodnotila kladně. Dokonce mi jeden cizí pán nabídl, zda bych v jeho produkci nechtěl s takovým představením vystupovat. Začal jsem o tom uvažovat, ale on se už neozval, a tak jsem na celý nápad zapomněl. Po několika letech jsem si konečně založil svůj youtube a kromě nových videí na něj umístil i starou nahranou scénku. Pár dní nato mi asi ve dvě v noci volala kamarádka - herečka Helena Dytrtová - že viděla moje video a ptala se mě, proč z toho neudělám celovečerní zájezdovku a nejezdím s ní po městech? Tyhle legendární Holzmannovy scénky zná každý zpaměti, každý je má buď na CD, LP nebo DVD, může si je kdykoliv z jakéhokoliv nosiče pustit, ale nikdy nikdo je už nemůže vidět na jevišti LIVE v živém provedení. Proto jsem se rozhodl požádat o propůjčení autorských práv a pokusit se znovu po létech vzkřísit nesmrtelné dílo jednoho z našich nejslavnějších a nejoblíbenějších komiků.


Prodej zámku ve Světlé se odkládá, kupci o něj ztratili zájem


source: CulturaX

text: Dřez z Katowic v odstínu Noble Argos Nero nemá chybu! | Technistone Dřez z Katowic v odstínu Noble Argos Nero nemá chybu! Společnost Cava Stone představuje v polských Katowicích překrásnou práci, včetně dřezu z materiálu TechniStone® v odstínu Noble Argos Nero. Kuchyňská deska včetně dřezu je vyrobena ze dvou desek o tloušťce 2 centimetry. Druhá realizace je z odstínu Crystal Absolute White. Kuchyňská deska je vyrobena z jedné desky o dvou centimetrech.


Na jaře roku 2017 jsme zahájili spolupráci s Českým literárním centrem, díky které se původní Kuchařův domek v klášterní zahradě proměnil v Literární domek. Čeští i zahraniční autoři sem pravidelně přijíždějí na rezidenční pobyty, jejichž cílem je poskytnout prostor k soustředěné a kreativní práci v inspirativním prostředí Broumovska a oživit kulturní život na Broumovsku. Zájemci z řad veřejnosti mají možnost se s rezidenty setkat na Literárním Café. Jde o neformální besedy a autorská čtení, která se konají vždy jednou měsíčně v prostorách Městské knihovny v Broumově. Počátkem roku 2019 odstartovala spolupráce s Obcí překladatelů, díky níž do Literárního domku zavítali první čeští překladatelé.... Zatímco v roce 2017 byly broumovské rezidence určené pouze českým tvůrcům, v roce 2018 sloužil Literární domek díky spolupráci s německým Goethe Institutem a polským Wrocławským Domem Literatury rezidencím mezinárodním, které...


Prázdninové psí intermezzo 18 August 2014 on Fotografie Jsem na prázdninách a od mého pejska mě dělí asi 800 kilometrů. Není to ani týden, ale přiznávám se, už se mi stýská. Proto jsem se rozhodla, že si to trošku ukrátím, a vybrala jsem ze svých lomopokusů fotky psů, ať se nad nimi můžeme rozněžnit ve větším počtu (za předpokladu, že máte rádi psy, samozřejmě). Zvířata jsem fotila vždycky s láskou, tudíž už mi docela jdou i analogově. Jsem stále nadšená, když vidím, jaké srandovní obrázky umí ten aparát vytvořit. Inu, nebudu to déle protahovat. Představuji vám naše rodinné psy, jednoho psa hospodského a největší hvězdu mého objektivu, prasátko Lucii, jak je vidí Holga.


source: wikipedia

text: Grilování je tepelná úprava pokrmu, při které na pokrm dopadá tepelné záření. Tepelné záření bývá vyvolané elektrickou topnou spirálou (v troubě, v mikrovlnné troubě kombinované s grilem) nebo žhnoucími kusy paliva (otevřená ohniště). Teplota okolního vzduchu při grilování by neměla být příliš velká, aby nedocházelo ve větším měřítku k jinému způsobu předávání tepla. Proti připálení povrchových vrstev se pokrm polévá šťávou. K tomu, aby došlo k dostatečné tepelné úpravě i uvnitř pokrmu, jsou pro grilování vhodnější tenčí kousky. Pokrm lze před přípravou vhodně okořenit. Přímá metoda grilování spočívá v přímém působení žáru na pokrm. Tato metoda je vhodná hlavně pro jídla, která grilujeme méně než 30 minut. Jedná se především o steaky, hamburgery, klobásy nebo kotlety. Při tomto způsobu grilování je nezbytné připravovaný pokrm otočit. Ten získává vroubkování typické pro tuto metodu. Nepřímá metoda grilování spočívá v umístění zapékací misky mezi dva zdroje tepla. Poklice grilu nám umožňuje rovnoměrné proudění teplého vzduchu, stejně jako je tomu v horkovzdušné troubě. Pro tuto metodu jsou vhodné pokrmy, které vyžadují dlouhodobější tepelnou úpravu (velké kusy masa) a potraviny, které jsou velmi jemné a přímé grilování by je mohlo vysušit nebo připálit. Další metodou pro grilování masa je tzv. grilování na kamenné desce. Toto grilování je nejen velmi příjemné, ale i zdravé, tzn. bez strašáku karcinogenních látek, tuku a přitom se zachováním všech chutí i vůní propečeného masa. Kámen se nejčastěji vyrábí z jemně nebo střednězrnné žuly. Má většinou obdélníkový nebo čtvercový tvar a tloušťku tři centimetry. Je možné jej zkombinovat s mnoha typy dnes dostupných grilů. Grilování na lávových kamenech. Tento typ grilování se používá především u plynových typů grilů. Jako topné medium je zde použit propan-butan, který předává teplo na drť z lávových kamenů umístěných nad plynovými hořáky. Nevýhodou tohoto typu grilování je možnost vzplanutí odkapávajícího tuku na lávové kameny a negativní ovlivnění chuti grilovaného jídla připáleným tukem. Významná jsou zde i zdravotní rizika kvůli vzniku karcinogenních látek vznikajících z připáleného tuku z grilovaného masa. Nevýhody grilování V grilovaných pokrmech vznikají karcinogenní chemické látky jako nitrosaminy, heterocyklické aminy nebo polyaromatické uhlovodíky (např. rakovinotvorný benzo-a-pyren). Významným rizikem je i možnost kontaminace choroboplodnými zárodky jako salmonela, kampylobakter, E. coli nebo listerie, které mohou způsobit infekční onemocnění. Reference Externí odkazy Příprava jídla


text: Měsíc se značkou Ergobaby | Babyonline.cz Měsíc se značkou Ergobaby Značka Ergobaby buduje globální společenství sebevědomých rodičů pomocí inovativních, ergonomických produktů pro děti, které umožňují a podporují bonding. Nasítka Ergobaby vám dávají svobodu užívat si velkých i malých životních dobrodružství, a to vše při zachování blízkosti dítěte. S více než 30 nosítky v pěti různých kategoriích - Original, Omni 360, All Position 360, Cool Air Mesh a Adapt (není potřeba vložka!) je Ergobaby přední společností v oblasti prémiových dětských spotřebních výrobků, která vytváří inovativní řešení vyhovující potřebám dnešních rodičů.


Ultrafialovému záření ze slunce se dávají za vinu oční poškození, popáleniny...


Kapraďorosty Archivy - NašeFlora.cz Atlas rostlin / Česky / Kapraďorosty / Latinsky / M / P Autor Jana · Published 21.7.2016 · Last modified 22.7.2016 Pérovník pštrosí (Matteuccia struthiopteris) čeleď Papratkovité (Woodsiaceae) Vzrůst: vytrvalá, až 150 cm vysoká kapradina s přímým oddenkem. Listy (trofofyly) nepřezimují, 40–150 cm dlouhé a 10–25 cm široké. Tvoří nálevkovitou růžici. Čepele kopinaté, na konci se... A / Atlas rostlin / Česky / Kapraďorosty / Latinsky / P Papratka samičí (Athyrium filix-femina) čeleď Papratkovité (Woodsiaceae) Vzrůst: 30–100 cm vysoká, vytrvalá trsnatá bylina. Listy kopinaté, 2-3x zpeřené, na vřetenech často hnědavé pleviny. Výtrusnicové kupky protažené, srpovitě zahnuté. Výtrusy zrají v červenci a srpnu. Hemikryptofyt.... Atlas rostlin / C / Česky / Kapraďorosty / Latinsky / P Puchýřník křehký (Cystopteris fragilis) čeleď Papratkovité (Athyriaceae) Vzrůst: vytrvalá, 10–15 cm vysoká kapradina; listy v růžici, 2-3x zpeřené, lístky 1–2x zpeřené, zubaté; výtrusnicové kupky s boční ostěrou; výtrusy v červnu až srpnu; oddenek vystoupavý; hemikryptofyt Stanoviště: zastíněné... Atlas rostlin / B / Česky / Kapraďorosty / Latinsky / Ž Žebrovice různolistá (Blechnum spicant) čeleď Žebrovicovité (Blechnaceae) Vzrůst: až 80 cm vysoká trvalka; různotvaré listy – zelené přezimující trofofyly a sporofyly na dlouhém řapíku. Trofofyly jsou tmavě zelené, lesklé, kratší než sporofyly. Na sporofylech,... A / Atlas rostlin / Česky / Kapraďorosty / Latinsky / S Sleziník routička (Asplenium ruta-muraria) čeleď Sleziníkovité (Aspleniaceae) Vzrůst: listy v hustém trsu, 2-3x zpeřená čepel, trojúhelníkovitě vejčitá, tmavě šedozelené přezimují; výtrusnicové kupky podlouhle čárkovité, až 4 na jednom lístku, kryté ostěrou, výtrusy v květnu až říjnu;... A / Atlas rostlin / Kapraďorosty / Latinsky / S Sleziník severní (Asplenium septentrionale) čeleď Sleziníkovité (Aspleniaceae) Vzrůst: vytrvalá, malá kapradina; asi 5-15 cm vysoká, listy vyrůstají v trsech – čepel vidličnatě dělená, kožovitá. Řapík 1-2 mm široký. Listy přezimují. Výtrusy zrají od července do... Sleziník červený (Asplenium trichomanes) čeleď Sleziníkovité (Aspleniaceae) Vzrůst: růžice listů až 20cm dlouhých, listy přezimují; střední vřeteno hnědočervené, lesklé; lístky jsou zubaté, naspodu roztroušeně chlupaté, po rozemnutí aromatické; tlustý podzemní oddenek. Výtrusnice jsou na...


Matka pálila šestiletou dceru cigaretou - iDNES.cz Matka pálila šestiletou dceru cigaretou 7. listopadu 2001 10:51, aktualizováno 10:51 Ostrava - Čtyřicetiletá žena z Příboru na Novojičínsku je podezřelá, že týrala svou šestiletou dceru. Letos v červenci dítě pálila cigaretou, kterou mu způsobila popáleninu pod nosem a u dolního rtu. Holčička musela být dvakrát ošetřena v nemocnici, kde lékaři našli další popáleniny. Lékaři našli popáleniny na noze a třícentimetrovou tržnou ránu na stehně. "Dítě zůstává i nadále v péči matky, kterou vyšetřovatel obvinil z týrání svěřené osoby. Stíhání je vedeno na svobodě," doplnila mluvčí severomoravské policie Dagmar Bednarčíková. Během prvních devíti měsíců letošního roku severomoravští policisté řešili 14 případů týrání svěřené osoby, což bylo o šest méně než ve stejném období loňského roku. Témata: Lékař, nemocnice, Ostrava-město, Příbor


text: Mandriva Linux (předtím též Mandrake Linux nebo Mandrakelinux) je francouzská distribuce Linuxu (GNU/Linux) zaměřená na snadnost instalace a použití. Vyvíjela ji společnost Mandriva do roku 2012; na opuštěný projekt navazuje komunitní OpenMandriva Lx. První verze byla firmou Mandrakesoft postavena na Red Hat Linuxu 5.1 a grafickém prostředí KDE 1.0 v červenci roku 1998. Vyznačuje se množstvím nástrojů na snadnou konfiguraci systému. Jeho odlišností od jiných Linux systémů je to, že své balíčky postavené na bázi RPM kompiluje pro mikroprocesory třídy Pentium a vyšší. Po akvizici se společností Conectiva v dubnu 2005 se společnost Mandrakesoft přejmenovala na Mandriva a vyvíjenou distribuci na Mandriva Linux. Tentýž rok ještě pohltila americkou distribuci Lycoris. Historie První verze byla vydána 1. července 1998. Jejím základem byl Red Hat Linux (verze 5.1) a grafické prostředí KDE. Tím se značně odchýlil od Red Hat Linuxu a zahrnoval mnoho originálních nástrojů, především pro usnadnění konfigurace systémů. Tuto distribuci vytvořil Gaël Duval a zaměřuje se na snadnost použití pro normální uživatele. Duval byl také spoluzakladatelem MadrakeSoft, ale byl propuštěn ze společnosti v roce 2006 spolu s mnoha dalšími zaměstnanci. Později Duval oznámil serveru NewsForge, že se chystá podat žalobu na společnost MadrakeSoft za nezákonné propuštění. Mandriva 8. května 2010 vydala prohlášení, že společnost je kvůli finančním problémům na prodej. Změny názvu Od vzniku až do verze 8.0 firma MandrakeSoft pojmenovala svou distribuci jako Linux-Mandrake. Později od verze 8.1 do verze 9.2 byla distribuce nazvána Linux Mandrake. V únoru 2004 MandrakeSoft prohrál soudní spor s Hearts Corporation, kteří vlastní King Features Syndicate. Hearts Corporation tvrdil, že MandrakeSoft porušuje obchodní značku King Features komiksu Mandrake the Magician. Jako preventivní opatření MandrakeSoft změnil všechny názvy svých produktu tak, že odstranil mezeru mezi značkou a jménem produktu, změnil první písmena na malá a tím vytvořil jednoslovný název produktu. Od verze 10.0 se Madrake Linux stal známý jako Madrakelinux a logo bylo také změněno. Podobně se změnil název Mandrake Move na Mandrakemove. V dubnu 2005 MandrakeSoft oznámil akvizici společnosti Conectiva, což byla brazilská společnost vyrábějící linuxové distribuce pro portugalsky (Brazílie) a španělsky mluvící země. V důsledku této akvizice a právního sporu s Hearts Corporation MadrakeSoft oznámil, že nová firma se bude jmenovat Mandriva a tím všechny výrobky přebírají název Mandriva Linux. Vlastnosti Hlavní rysy Mandriva Linuxu jsou: Instalace, ovládání a administrace Mandriva Linux obsahuje Mandriva Control Center, které usnadňuje konfiguraci některých nastavení. Mnoho programů jako Drakes nebo Draks, kolektivně pojmenované drakxtools, to má obsaženo. Například MouseDrake pro nastavení myši, DiskDrake pro nastavení diskových oddílů a drakconnect pro nastavení připojení k síti. Jsou napsány v Perlu a využívají GTK+ a většina z nich může běžet jak v grafickém tak i v textovém režimu pomocí textového uživatelského rozhraní ncurses. Stolní počítače Mandriva Linux používá jako standard KDE Plazma Desktop, ale také GNOME a jiné jako Xfce atd. Témata Unikátní téma poskytuje soulad mezi aplikací a prostředím. Galaxy byl prvně aplikován ve verzi 9.1 a Galaxy II se objevil ve verzi 10.0. Varianta Galaxy je tzv. „Galaxy Squared“, který využívá namísto kulatých čtvercově okenní tlačítka. Nový výchozí motiv „la Ora“ byl představen s vydáním Mandriva Linux 2007, ale „Galaxy“ je stále dostupný pro ty, kteří mu dávají přednost. Správce balíčků Mandriva používá správce balíčků nazvaný urpmi, který slouží jako správce RPM balíčků. To je podobné jako apt-get nebo yum. Upravený tak, že umožňuje bezproblémovou instalaci daného balíku tím, že automaticky instaluje jiné potřebné balíčky. Mezi jeho funkčnost také patří získávání balíčku z různých medií, včetně sítě/internetu, CD/DVD nebo lokálního disku. Urpmi má také jednoduché grafické rozhraní rpmdrake, který je integrován do Mandriva Control Center. Live USB Live USB Mandriva Linuxu mohou být vytvářeny ručně nebo pomocí Unetbootin. Dostupnost Mandriva nabízí několik Linuxových edicí. Některé z nich jsou volně šiřitelně, zatímco jiné se prodávají on-line a prostřednictvím sítě autorizovaných prodejců. Přehled verzí Vývojářský strom Mandrivy je znám jako tzv. Cooker. Jsou vydávány pouze stabilní verze. Edice Každé vydání nové verze Mandrivy Linux je rozděleno na několik různých edicí. Vydání je odvozeno ze stejné předlohy, z nichž je většina k dispozici ve veřejných repozitářích: všechny zdarma/open source software, který je na základě licence umožňuje distribuovat široké veřejnosti. Pouze komerční software, kde jeho licence neumožňuje veřejnou distribuci, není ve veřejných repozitářích. Stávající Mandriva Linux Free Mandriva Linux Free je tradiční distribuce (před instalací je tu ještě DrakX). Oboje jsou zadarmo a obsahují pouze svobodný/open source software, za stažení tedy nechtějí žádný poplatek. Obvykle distribuováno na CD nosičích (tři nebo čtyři) a DVD edici pro x86-32- a x86-64bitové CPU architektury. Je zaměřena na uživatele, kteří chtějí vyzkoušet Mandriva Linux, předtím než si zakoupí komerční distribuci a také samozřejmě pro ty, kteří chtějí edici pouze zadarmo. Výběr balíčku je uzpůsoben pro běžné uživatele. Mandriva Linux One Mandriva Linux One je volně ke stažení. Je to Live CD, ale může být použito jako Live CD nebo jako instalace (s průvodcem instalací, který obsahuje nástroje pro rozdělení disku). Uživatelé si mohou volit mezi různými jazyky, vybrat bud KDE nebo GNOME a zahrnout nebo vyloučit non-free software. (Není možné, aby byl KDE i GNOME nebo více než pár jazyků zahrnut na jednom Live CD) Hlavní verzí je verze s KDE s obsaženým non-free softwarem. Jeden obraz se skládá z podmnožiny z “main”, “contrib” a “non-free” částí hlavního stromu. Také byly odstraněny dokumentační soubory pro úsporu místa. Mandriva Linux One 2008 má malý rozsah verzí. Kde jsou obsaženy KDE a GNOME s výchozím nastavením jazyků. Všechny verze obsahují non-free software. Mandriva Linux Powerpack Mandriva Linux Powerpack je tradiční distribuce (obsahuje instalátor, DrakX, který je jako první použit při instalaci distribuce na pevný disk před samotným během). Powerpack je hlavní komerční edice Mandriva Linuxu a jako taková vyžaduje platby za její používání. Obsahuje několik non-free balíčků určených pro koncového uživatele, včetně non-free ovladačů jako ovladače grafických karet značek NVIDIA a ATI, non-free firmware pro bezdrátové čipy a modemy, některé pluginy jako Java a Flash, aplikace typu Adobe Reader, Cedega a RealPlayer. To je poskytováno prostřednictvím internetových stránek Mandriva Store a prostřednictvím autorizovaných prodejců. Je také k dispozici předplacená služba u které můžete za roční poplatek stahovat neomezeně poslední verze Powerpacku. Ta se skládá z podmnožin balíčků ‘main’, ‘contrib’, ’non-free’ a ‘restricted’ části z hlavního stromu. V Mandriva Linux 2008 byli distribuce Powerpack+ a Discovery sloučeny do jedné edice Powrpack.[určitě?] Uživatelé si mohou vybrat mezi nastavením pro začátečníky nebo instalaci desktopu zaměřený na pokročilé uživatele. Přerušeno Mandriva Linux Discovery Mandriva Linx Discovery byla komerční distribuce zaměřená výhradně na začínající uživatele Linuxu. Edice byla distribuována prostřednictvím Mandriva Store, prostřednictvím autorizovaných prodejců nebo mohly být libovolně staženy členy Mandriva klubu. Ve starších verzích Mandriva Linux 2007 byl Discovery postaven na instalaci DrakX. Discovery byl hybrid “Live DVD”, který mohl být spuštěn bez nutnosti instalace nebo mohla být provedena instalace na pevný disk. Discovery bylo spíše na DVD než na CD, kde byly obsaženy všechny jazykové verze. Výběr balíčků byl přizpůsoben pro plochu pro začínající uživatele, téma bylo zvoleno pro používání začínajícím uživatelem a mnoho běžných aplikací nebylo součástí systému. Mandriva Linux Powerpack+ Mandriva Linux Powerpack+ byla verze Powerpack, která obsahovala další balíčky, převážně komerční. Stejně jako edice Powerpack byla prodávána prostřednictvím internetových stránek Mandriva Store, prostřednictvím autorizovaných prodejců a také byla zdarma ke stažení pro členy Mandriva klubu úrovně Gold a výše. Powerpack+ byl zaměřen na SOHO (Small Ofiice/Home Ofiice) s očekáváním, že by mohla být používána k běhu kancelářských serverů. Deriváty Deriváty jsou distribuce založené na Mandriva Linux, některé samostatné a jiné nezávislé projekty. Některé zachovávají kompatibilitu s Mandriva Linuxem takže instalace Mandriva Linuxu RPM funguje i na distribuce vzešlé z této. Mandriva Linux Flash Mandriva Flash je live distribuce založená na Mandriva Linux určená pro Live bootování z Flash Disku (4GB), který lze koupit přes internet. Díky USB 2.0 je znatelně rychlejší, než Live CD. V základu je grafické prostředí KDE, nechybí ani podpora 3D desktopu Mandriva Corporate Server Mandriva Corporate Server je distribuce speciálně šitá na míru pro podniky, které potřebují víceúčelový server. Vývoj byl postaven na předešlé verzi Mandriva Linux, s výběrem balíčků, konfiguračními nástroji. Zachování života každé distribuce je přibližně pět let. Aktuální verze Corporate Server je 4.0. Mandriva Corporate Desktop Mandriva Corporate Desktop je desktopový protějšek Corporate Serveru. Opět je založen na verzi Mandriva Linux Enterprise se specifickými úpravami a s pětiletou životností. Odkazy Související články Linux Seznam distribucí Linuxu Externí odkazy Oficiální portál Mandriva Linuxu Český portál firmy QCM pro podporu a propagaci distribuce Mandriva Linux Minirecenze distribuce Mandriva 2007 One (česky) Virtuální procházka systémem Mandriva 2009 Seriál Mandriva Linux 2006 CZ Linuxové distribuce Live CD


Matějská pouť 2006 - března 17, 2006 Váháte, zda jít letos na "slavnou" pražskou Matějskou pouť? Říkáte si, že to tam bude zase drahé, narváno a atrakce budou stejně stát za nic? Pak vám snad v rozhodování pomůže tato kratičká reportáž viděná očima obyčejného návštěvníka. Pokusím se vám nastínit letošní ročník, poradit na co se vyplatí jít a čemu se naopak vyhnout, aby poměr zážitek / cena byl co nejlepší. Takže předně letos je zase o něco hlučněji, kolotočáři túrují své obrovské repro bedny na až samou hranici únosnosti. Zaručeně kamkoli se postavíte, uslyšíte roztříštěný hudební doprovod tak čtyř až pěti různých atrakcí hrajících v drtivé většině takové ty opravdu ohrané "hity" od O-zone, Maroon 5, 50 Centa a podobně. Člověk s alespoň částečně zachovaným hudebním vkusem, tak musí zatnout zuby a pustit se do davu ostatních návštěvníků lačnících po dávkách adrenalinu a zábavy na rozličných kolotočích, houpadlech, autodromech, horských drahách, střelnicích a mnoha a mnoha jiných. Davy návštěvníků tu letos skutečně, tak jako ostatně každý rok, jsou. I když řekl bych, že to možná není tak strašné, jak jsme byli zvyklí z dřívějších let. Obzvláště přijdete-li některý všední den dopoledne můžete se těšit na Matějskou jen pro vás.. Ale ani o víkendu si není na co stěžovat. Snad díky ještě stále chladnému počasí či díky malému počtu dětí v tom správném věku, nepřesáhne doba čekání ve frontě na atrakce takových 7 minut. Předpokládám-li, že jste vešli jako každý spořádaný návštěvník hlavním vchodem a nevyužili jeden z mnoha způsobů jak se do areálu dostat zdarma, nacházíte se teď ve vrchní části celé pouti. Tuto část doporučuji co nejrychleji bez povšimnutí projít, obzvláště pak se nenechat zlákat žádnými rádoby 3D atrakcemi, jichž je zde jako maku a namířit si to rovnou do spodní poloviny areálu. Možná jen pro rodiny s malými dětmi je nahoře pár slušných atrakcí jako staré dobré labutě či stan s poníky. Až sejdete schody, doporučuji dát se doprava, tak aby se kvalita i nebezpečnost všech atrakcí postupně zvyšovala a na ty opravdu žaludektrhajíci jste se dostali až v momentě, kdy budete alespoň částečně otrlí. Cestou budete míjet všemožné strašidelné hrady, které sice nebývají moc hrůzyplné, ale pozor na šok, který může vašim ratolestem způsobit opravdu ošklivý převlečený Ukrajinec, který na konci některých hradů poměrně brutálně bafá na již tak dost vystresované děti. Bez povšimnutí jistě nezůstanou ani všelijaké střelnice, z nichž jednoznačně kvalitou vyčnívá ta Staročeská s nádhernými plechovými pohyblivými terči rozličných mnohdy úsměvných provedení. A to se už dostáváme k první atrakci z kategorie těch větších. Poměrně nevinně vyhlížející atrakce tuším s názvem Dancer je ovšem regulární zabiják. Nejen že se točí celý podstavec, ale točí se i ramena, na kterých jsou po čtyřech umístěné vozíky, jenž se samozřejmě samy také točí kolem své osy. Pokud jsem tvrdil, že jdeme od jemnějších atrakcí k tvrdším, tak toto je výjimka potvrzující pravidlo. Zvláště prázdným žaludkům tuto kratochvíli moc nedoporučuji, ale bude vám blbě, i když se najíte. Celkově u mě tato atrakce propadá. Na to jak je vám z ní blbě, zas tak zábavná není. Cena je sic celkem přijatelná, přesto frčíme radši dál. Následující oblast bych nazval oblastí autodromovou. Vřele doporučuji využít kombo Horská dráha Italský autodrom, protože , když jednu z nich navštívíte, dostanete na tu druhou slevu. A protože Horská dráha za neuvěřitelných 25 korun je povinností a Italský autodrom je asi největší, co na Matějské je, opravdu se tato kombinace vyplatí. Až se dost vyřádíte na autodromu a projezdíte na dráze, radím vydat se vlevo projít kolem vodní horské dráhy, jenž stojí opravdu za houby, a dojít až k atrakci se jménem Mouse. Je to taková zvláštní varianta horské dráhy , kdy se vozík v němž zdoláváte typická převýšení ještě navíc sám točí kolem své osy, a tak dostává atrakce zcela nový rozměr. Mouse je dobrý, ale rozhodně není povinností, jen spíš takovou dobrou možností. Počínaje touto atrakcí se dostáváme do té nejtvrdší části parku. Úchvatně vypadající, ale opravdu jen vypadající, Ikarus můžete nechat bez povšimnutí, protože zde opravdu o nic nepřijdete. Prostě kravina. Minete-li vyřvávající atrakce nabízející něco trefit míčkem, jejichž trik je v tom, že pěnovým míčkem prakticky nelze shodit těžké kuželky, takže nevyhrajete, ani když se pokaždé trefíte. Dostanete se k pěkné a rychlé atrakci s několika rameny plnými vřískajících lidí točících se všelijak dokola, jak se atrakci zlíbí. Zde snad jen pozor na to, že se vzdáleností sedačky, na kterou si sednete, od kořene ramene (středu ramen) roste zábava. Ten, kdo si sede úplně na vnější okraj, bude lítat jak blázen a naopak ten, kdo se posadí blízko u středu, se bude točit jen minimálně... Vskutku jen po pár dalších krocích dorazíte k celkem mírumilovně vypadající obrovské houpačce. Zdání však klame, po zaplacení velmi slušného vstupného 60 korun vás čeká super zážitek. Houpačka sice nejde úplně hlavou dolu, ale téměř ano. Navíc se celá točí a tím výrazně zvyšuje přetížení, které vás dole doslova přidrtí k sedačce, nahoře se naopak budete bát, že vypadnete, jak se v mrtvém bodě celý kolos na krátký moment zastaví. Osobně doporučuji vybrat si jednu z posledních dvou jmenovaných, jednak ušetříte a jednak si jsou charakterem tyto atrakce poměrně podobné. Až rozdýcháte tento poslední zážitek, směle vyražte dál, neboť jsme již sice téměř u konce, ale to nejlepší nás stále ještě čeká. Na vystřelovací žlutý katapult se doporučuji pouze dívat, atrakce je sice opravdu dobrá a zážitek je bombový, ale je vyvážen nekřesťanskou cenou a hlavně děsně dlouhou frontou, která se táhne snad nejpomaleji ze všech atrakcí, protože katapult má jen dvě místa, jízda trvá poměrně dlouho a zájemců je mnoho. Už se blížíme k poslední, ale vskutku té nejlepší atrakci, kterou vám popíšu. Je jí Booster. Dvě obrovská ramena, točící se šílenou rychlostí, slibují nádherný zážitek, přetížení až 4 G, několikrát opakovaný volný pád z výšky 30 metrů a to vše za "pouhých" 120 korun. Nastupte tedy bez váhání a nebojte se, že se vám udělá blbě. Booster se totiž nijak netočí kolem své osy - jedete pouze dopředu, a to snáší žaludek mnohem lépe než ony horizontální rotace. Možná se jen trošičku přioblečte, nahoře to fouká. Zvlášť, když si to tam někdo profrčí stovkou...


text: 1. století je období mezi 1. lednem roku 1 a 31. prosincem 100 našeho letopočtu. Jedná se o první století prvního tisíciletí. Významné události cca 1 vyhynuli v západní Evropě poslední lvi. 8 svrhl Wang Mang v Číně dynastii Chan a ustanovil dynastii Sin vládnoucí do roku 23. 9 byly tři římské legie vedené Publiem Varem rozdrceny germánskými kmeny v bitvě v Teutoburském lese. 28–75 za života čínského císaře Minga z dynastie Chan do Číny poprvé pronikl buddhismus. mezi 29 a 36 došlo k ukřižování Ježíše Krista. cca 50 mělo v Jeruzalémě dojít k tzv. Apoštolskému koncilu. 19. července 64 došlo k Velkému požáru Říma, po němž bylo z příkazu císaře Nerona v Římě zahájeno první velké pronásledování křesťanů. 66–73 proběhla první židovská válka. 69–70 došlo k batávskému povstání. v srpnu 70 zničili Římané Herodův chrám v Jeruzalémě. 70–80 bylo v Římě vystavěno Koloseum. v srpnu 79 byly Pompeje a Herculaneum zničeny během erupcí Vesuvu. 98 se římským císařem stal Traján, za jehož vlády dosáhla Římská říše na přelomu 1. a 2. století svého největšího rozsahu. Významné osobnosti Agrippina mladší (15/16–59) – manželka římského císaře Claudia a matka Nerona Akiva (cca 50–135) – židovský učenec a tanaita Apollónios z Tyany (cca 4–96) – řecký učenec a filozof Arminius (16 př. n. l. – 21 n. l.) – germánský vojevůdce a náčelník kmene Cherusků Augustus (63 př. n. l. – 14 n. l.) – první římský císař Aulus Cornelius Celsus (25 př. n. l. – 50 n. l.) – římský lékař a spisovatel Boudicca (?–60/61) vládkyně keltských kmenů v Británii Caligula (12–41) – římský císař Claudius (10 př. n. l. – 54 n. l.) – římský císař Decebalus (?–106) – dácký král Domitianus (51–96) – římský císař Filón Alexandrijský (asi 20 př. n. l. – cca 40 n. l.) – židovský řecky píšící filozof a teolog Flavius Iosephus (37/38 – cca 100) – židovský kněz, učenec a historik Germanicus (15 př. n. l. – 19 n. l.) – římský vojevůdce Hérón Alexandrijský (cca 10–70) – řecký matematik a vynálezce Ignác z Antiochie (cca 50–107) – křesťanský biskup a světec Jan Křtitel (?–31/36) – prorok Ježíš Kristus (7/1 př. n. l. – 29/36 n. l.) – v křesťanství považován za spasitele lidstva a Božího syna, v islámu významným prorokem Julius Agricola (40–93) – římský vojevůdce Kan Jing – čínský důstojník, diplomat a cestovatel Klement I. – římský papež Marcus Fabius Quintilianus (35–96) – římský řečník a spisovatel Messalina (17/20–48) – římská císařovna Nero (37–68) – římský císař Nerva (30–98) – římský císař Pan Čchao (33–102) – čínský vojevůdce, dobyvatel a cestovatel Pavel z Tarsu (? –cca 67) – apoštol a světec Svatý Petr (cca 30 – 64/67) – apoštol, světec a dle křesťanské tradice první římský papež Plinius starší (23–79) – římský spisovatel a historik Plútarchos (cca 46 – cca 127) – řecký spisovatel, historik a filozof Polykarp ze Smyrny (cca 69 – 155/156) – biskup a křesťanský mučedník Publius Ovidius Naso (43 př. n. l. – 17 n. l.) – římský básník Publius Papinius Statius (cca 45 – cca 96) – římský básník Quintus Asconius Pedianus (9 př. n. l. – 76) – římský historik Seneca (4 př. n. l. – 65 n. l.) – římský filozof, dramatik, básník a politik Strabón (64 př. n. l. – 19/24 n. l.) – řecký historik, filozof a geograf Tacitus (55 – 115/120) – římský historik Tiberius (42 př. n. l. – 37 n. l.) – římský císař Titus (39–81) – římský císař Svatý Tomáš (?–72) – apoštol a světec Traianus (53–117) – římský císař Titus Livius (59 př. n. l. – 17 n. l.) – římský spisovatel a historik Vespasianus (17–79) – římský císař Odkazy Literatura Související články Římská říše Rané křesťanství Externí odkazy 1. tisíciletí Staletí


text: Pokud dáváte přednost hraní Mass Effect 2 v našem mateřském jazyce před anglickým a dosud jste tudíž nehráli zcela fantastické DLC Lair of the Shadow Broker, máme pro vás skvělou zprávu. Překladatelský tým Marka Tvrdého, jenž se v minulosti podepsal už třeba pod češtinu do Golems of Amgarrak a Witch Hunt pro Dragon Age: Prameny, přesně na Štědrý večer vydal překlad tohoto zatím posledního stahovatelného obsahu pro akční RPG sérii. Pokud se nestane nic neočekávaného měli by se už dnes večer PlayStation 3 hráči dočkat demo verze Mass Effect 2. To dorazilo na severoamerický PLAYSTATION Store dnes po půlnoci s tím, že na evropští fanoušci se dočkají o den později. Můžeme ale očekávat, že tvůrci nezapomenou na časová pásma, a tak bude demo vypuštěno někdy po 18. hodině večer. Nebylo sice odtajněno, co přesně bude obsahovat, ale předpokládáme stejnou misi jako pro PC a Xbox 360. Pro nováčky s konzolí PlayStation 3 níže přikládáme přeložený „krok za krokem“ návod pro stažení a instalaci: Celý příspěvek » Studio BioWare zveřejnilo tříapůlminutové Combat Walkthrough video, kterým provází hlavní designer Dragon Age II Mike Laidlaw, jenž za pomoci aktuálních gameplay záběrů z PC verze ukazuje, jak budou ve hře vypadat souboje. Už dávno se ví, že bude pokračování nejlepšího RPG pro rok 2009 oproti původnímu dílu mnohem akčnější, ovšem fanoušci taktiky se vůbec nemusí bát. Samozřejmě i na ně se během tvorby myslelo, takže Dragon Age II bude moci možné procházet buď stylem akčního RPG či promyšlenými pause-and-play kroky. Více nebudeme prozrazovat, protože otázky zodpoví samo video, které můžete zhlédnout přímo zde nebo na Youtube kanále BioWare Czech. Sobotní udělování prestižních SPIKE Video Game Awards 2010 se pro nejen Střední Evropu neslo v duchu velkého zmatku. Všude bylo uváděno, že přenos a celá show začne ve 20:00 CET, ovšem přesně v tento čas se organizátoři akce omluvili, že měli chybu v countdown scriptu, který vůbec nepočítal s časovými pásmy, ale řídil se aktuálním stavem hodin ve vašem PC. Takže se začalo až o celých šest hodin později, ale zase přenos na druhou stranu stál za to. Kromě toho, že jsme se konečně dočkali odhalení nového BioWare titulu (viz. blog níže), bylo uděleno 27 ocenění v herním průmyslu a BioWare, zejména pak se svým předním trhákem Mass Effect 2, rozhodně nezůstalo pozadu. Pojďme se podívat, kdo v jakých kategoriích bodoval a kolik trofejí jsme si odnesli my. Celý příspěvek » Dlouho se spekulovalo o tom, který titul studio BioWare na udělování cen SPIKE VGA 2010 odtajní. První odhady byly na Mass Effect 3, které byly ale vyvraceny tím, že je zatím moc brzy, poté následoval reborn Shattered Steel, převzetí a předělání konkurenčního Alpha Protocol a v samotném závěru se ještě velmi seriózně spekulovalo o FPS akci na téma Mass Effect světa ovšem v Call of Duty provedení. No, nakonec je onou hrou opravdu Mass Effect 3! Koncem minulého týdne společnost EA Czech spustila na česko-slovenské herní scéně další ze svých velkých soutěží. Tentokrát je tématicky zaměřená na Vánoce (také nese název EA Vánoce) a můžete v ní vyhrát až tři notebooky Toshiba Qosmio F60-12X s procesorem Intel Core i7 a 10 libovolných titulů od Electronic Arts. V čem soutěž spočívá? Prvně budete muset navštívit soutěžní web www.EAVanoce.cz, kde naleznete veškeré detaily. Ve zkratce je potřeba navštívit záložku „Soutěž„, zde se přihlásit ke svému Facebook profilu a na něm povolit přístup aplikaci EA Vánoce. A pak už na řadu přichází samotné soutěžení, které je rozděleno do třech týdnů a končí vždy v pátek, tedy 10.12., 17.12. a 24.12. V každém z nich soutěžící sbírají body, ten nejpilnější z nich vyhraje zmíněný nadupaný notebook od Toshiby, další tři EA hry dle vlastního výběru. Následující týden se začíná skoro od začátku – body za rozbalené dárky se mažou, ale za přátele zůstávají. Body se sbírají tak, že rozesíláte svou unikátní pozvánku (URL kód, který vám stránka vypsala) přátelům a za každého potvrzeného se vám jich pár připíše. Pořádný obnos lze získat také rozbalením správného dárku, v němž se ukrývá každý den jiná hra. Narozdíl od pozvánek rozbalovat dárky můžete pouze jednou. Pokud se vám nechce soutěžit a radši byste si hru koupili, máme dobrou zprávu i pro vás. Během letošních Vánoc jsou u vybraných partnerů slevy na PC tituly Need for Speed Hot Pursuit, FIFA 11, The Sims 3, Medal of Honor a Harry Potter and Deathly Hollow pt.1. Kdybyste potřebovali pomoc s výběrem dárku pro sebe nebo ostatní, můžete vyzkoušet funkci webu „Poradit s výběrem„. Jestli máte naopak jasno v tom, co chcete, přejděte do sekce „Moje přání„, dárek si sami vyberte a odešlete osobě, která by vám ho měla zabalit pod stromeček. Yepi Friv: Kestrel helmu – přidává zranění střelnými zbraněmi či při zá... kizi 2: Myslím, že bych mohl nesouhlasit s hlavními myšlenkami. Nebu... drivingacademy: you have given wonderful information for everyone.i lik... Trimbulin: To je sice pěkné ale na Bioware social network je pořád naps... Toomy12: Nehcem tu spamovať ale ten download link je mrtvy. Mohol by ... Co je to BioWorld? BioWorld je iniciativa, která si klade za cíl přinášet hráčům v Česku a na Slovensku nejnovější informace o produktech firmy BioWare. Vzhledem k blížící se premiéře hry Dragon Age: Prameny se nyní chceme zaměřit hlavně na ni.


V průběhu zimy často trpíme zarudlou a svědící kůží. Důvodem je snížená vlhkost vzduchu, a to jak venku, tak i ve vytápěných prostorách....


29. 8. 2011 Fate: Gates of Dawn Zatím, co PCčkáři si ujížděli na Wizardry 7, Amigisté nemuseli sušit hubu. Je sice s podivem, proč v roce 1992, kdy byla Amiga ještě v plné síle, nevyšla alespoň OCS verze, když už ne rovnou AGA, ale nechť. O celý rok dříve jsme totiž dostali hru, kterou lze bez uzardění označit za ideál dobrodružných her, ve formě krokovacího dungeonu. Tam, kde jiná RPG sázejí na matematicky dokonalý systém, precizně zpracované souboje a absurdní rozlehlost, sází Fate na lidštější dobrodružství, atmosféru a nezvykle hlubokou interaktivitu mimo bitvy. Lze bez uzardění říct, že dvě diskety s touto hrou jsou důstojnou prezentací toho nejlepšího, co může Amiga (a Atari ST na kari) nabídnout. Nalijme si ale čistého vína. Jak je možné, že se o této hře prakticky neví? Jak je možné, že ve své době sklidila více méně průměrná či lehce nadprůměrná hodnocení? A jak je možné, že jsem o této hře ještě nenapsal? Inu, je to trochu složitá situace. Pravdou totiž je, že hru ke dnu táhne celá řada faktorů. Například – na hře pracoval relativně velký tým lidí pod hlavičkou ne přímo nezkušeného studia reLine, avšak pod vedením hlavní 1000 ho muže jménem Olaf Patzenhouser, který ovlivnil celou hru. Na té začal pracovat již v roce 1986 (tedy ještě před Dungeon Masterem) a tak se hře nevyhnula určitá zastaralost. Ovládání je trochu kostrbaté, grafika jednotvárná a zmatená. Na rok 1991 jde tak o značně zpátečnický titul – v té době jsme již hráli „moderní“ dungeony jako Eye of Beholder, Knightmare, Spirit of Adventure nebo třeba Might and Magic 3. Sám Olaf v úvodním slovu manuálu přiznává, že RPG hry jsou „velmi populární“ a hra tak v konkurenci v očích novinářů poněkud zapadla. Další problém je datová rozsáhlost. Dvě diskety jsou až-až pro „běžné“ hry, ale pro dungeon s mnoha tisíci políčky to znamená jediné. Že grafiky nebude zrovna moc, že se bude opakovat a že navíc nebude moc kvalitní. A to je v určitém smyslu bohužel pravda.Člově nemusí být graphic fag aby viděl, že nedostatečná grafika ze hry dělá hru na všímavou. Ano, Fate patří do té kategorie her, kde lze velice snadno přehlédnout důležitý předmět, cestu a kde je skoro nemožné mapovat. Datová nerozsáhlost tak sice znamená, že hru spustíte i na holé Amize 500 s 512 kB paměti, jelikož je programátorsky vyspělá a dynamicky si tahá data z disket dle aktuálních potřeb. Je to ale vykoupeno nízkým počtem zvuků (navíc vykradených z filmu Monty Python’s Quest for the Holy Grail!), animací a tak podobně. Palec vodorovně. Obecnější problém je i samotný příběh hry, který je v podstatě tou nejpitomější motivací pro hráče, hned po „zachraň princeznu“. Hlavní hrdina Winwood je prodavač gramodesek, no jednoho dne má živý sen, ve kterém se probudí a musí se dostat ven. Jediná cesta – zničit čaroděje. Fíha! Ve skutečnosti je ale příběh komplikovanější, přestože velice naivní. Myšlenka světa, ve kterém magie vylučuje používání technologie z reálného světa, je v jádru věci docela originální, ale prostě jen trochu naivně podávaná. Například v manuálu je vysvětleno, že parní vlak v tomto světě nemůže fungovat, jelikož „pára nemá tlak“. Obávám se, že by v tomto světě přestalo fungovat spousta jiných věcí, kdyby pára neměla tlak. A tak je to se vším – takový speciální druh naivismu. Jistě, stačilo by říct, že parní vlak nefunguje, protože „magic, bitch“. No ale během hry se nedočkáme příliš velkého vysvětlování a jde tak hrát celkem dobře i bez této vědomosti. Hra je navíc dost hardcore obtížná. Například mapování je peklo, ale máme možnost jednorázově použít diamant, který nám zobrazí nejbližší okolí v ptačí perspektivě. Ohó, říkáte si, tak prostě save load a zmapuju s jedním diamantem všechno! Chyba lávky. Hra sleduje četnost ukládání pozic a hodnotí je v zásadě jako podfuk – 1000 ; jakmile překročíte jistou hranici, hra začně zvedat obtížnost soubojů! Fate se s hráčem moc nemazlí a má vlastní jazykové prostředky, jak nás vyšťavit novým způsobem. A jako překvapivý bonus – hra byla chystaná i pro PC, ale společnost před vydáním krachla. V manuálu je o instalaci a nastavení hry zmínka. Přestože Amiga jednoznačně vládla, nevydání pro PC popularitě hry nepomohlo. A tak se z ní můžeme těšit my pravověrní nebo ti, co vládnou jazykem UAE (Ataristy nepočítám). K čemu tato všechna kritika? Inu, pod touto nepříliš zvládnutou schránkou se totiž skrývá neutuchající dobrodružství, které nemá do dnešní doby obdoby. Řekl bych, že je to díky tomu, že krom klasických dungeoňáckých prvků je zde celá řada drobností inspirovaných z adventur, strategií a hrdinských simulátorů. Totiž celá hra má dvě těžiště. Funkční svět plný fantazie a svobodnou partu (hráče) s bohatými možnostmi interakce. Do funkčního světa musíme brát takové věci, jako je denní cyklus, počasí nebo rozložení měst. Nejde pouze o kosmetické vlastnosti hry. Životní cyklus lidí i zvířat je podřízen mnoha faktorům a tak v určitých oblastech člověk zjistí, že během deště nenarazí ani na živou duši, kdežto to samé počasí v bažinách znamená zvýšené riziko přesdržkobití. Hráč si postupně zvyká na udržování statusu své party. Jakmile se postará o krmení a svou vlastní pověst, může se rozšiřovat a dělat více věcí najednou. Pro celou hru a její svět je podstatná možnost aktivně zkoumat možnosti, co se kde dá dělat. Na rozdíl od jiných her s uhlazenou interakcí se tady můžeme vyřádit. Je to právě ten krásný pocit objevování, kdy si v nějaké situaci povzdechneme „co kdyby šlo dělat to a to“, abychom pak při zkoušení zjistili, že to všechno opravdu jde dělat. Už třeba jenom ono setkání s NPC. Ne každá je apriori negativně naladěná. Jde prostě jenom o to, že se před našimi zraky vyloupne někdo nebo něco a je na nás, jak zareagujeme. Jelikož komunikace (a i souboje) probíhají na tahy, můžeme nejprve vyzkoušet pár možností. Co takhle si začít povídat? Nebo říct rovnou nevinný vtípek? Co kdyby bard zahrál něco na loutnu? Peníze jsou mocný nástroj, je libo úplateček? Anebo se schováme či rovnou utečeme? To jsou všechno možnosti (a nevyjmenoval jsem zdaleka všechny), které musíme brát v úvahu dříve, než sáhneme po meči. A i během soubojů je toho opravdu hodně, co můžeme dělat. Když bych navázal ne předchozí odstavce – co takhle během souboje zakouzlit déšť? Co se asi tak stane? Příběh hry není komplikovaný. Winwood se musí postavit do cesty čaroději jménem Thardan. Jelikož hra nedisponuje zrovna výpravn e8c m intrem, musím vřele doporučit přečíst si začátek z příběhu z manuálu (ten má přes 60 stran a z toho dobrých 12 je věnováno naivnímu, leč atmosférickému úvodu). Tam se dozvíme, že dimenzionální brána mezi Zemí a tímto světem není žádná legrace a že pouze mocný mág je toho schopen. Čili Winwooda povolal nejspíše právě Thardan a nyní na něj posílá své sluhy, aby Winwooda zatkli (zde zbývá nastolit otázku, proč si ho Thardan neteleportoval rovnou do svého paláce, ale budiž). Winwood jen o chloupek unikne zatčení a po delší konzultaci s radou starších se ocitá uprostřed lesů s nepříliš jasnou vizí. Thardan nepřivolal Winwooda pro nic za nic a zároveň je Thardan jediný dostatečně mocný na to, aby Winwooda poslal zpět. To zavání průserem. A průser to taky je. Fate je totiž obrovská hra, kde se musíte od začátku dokonale zorientovat, vyptávat se každé NPC na co nejvíc věcí a vést si pečlivé poznámky (mapování lze vyloučit, zásobte se mapami staženými z internetu prosím). Mapa exteriérů má přibližně 200.000 políček, ale polovinu z toho tvoří moře a v daném zbytku není možné chodit úplně všude – přesto jde o enormní plochu, kde se dá snadno ztratit. A ty dungeony! Těch je k dispozici mnoho desítek pater a bohužel – po vzoru archaických RPG jsou bez ladu a skladu postavené tak, aby hráče co nejvíce mátly a ideálně frustrovaly. A to platí i pro rok 1991. Hrát Fate bez map znamená podstupovat zbytečné riziko. Je to důvod, proč spousta hráčů hru nedorazila do vítězného konce (mne nevyjímaje). Jenže těch věcí, co je ve hře schovaných, to prostě musíte hrát. Z počátku hry bych doporučil využívat jeskynního vlaku (a nezapomeňte si koupit lístek, revizoři jsou zde dost drsní), čímž se frustrace z cestování trochu zmenší. Pak bych se nebál uložit nasyslené peníze v bance a hlavně se seznamte s technikou oživování mrtvých. Můj nejskvělejší zážitek, co si vybavím, je objevení kostry neznámého vojína, kde si na dně rokle. Mrtvola se dá naverbovat a oživit a hle! Nový člen party. To bylo překvepení! Podobně se dá naverbovat i socha, čili dávno zkamenělý hrdina, který má co vyprávět. Management party je jedním slovem skvělý. Parta má sedm členů a celkem můžeme spravovat až čtyři party nejednou. To znamená, že naverbujeme celkem 28 postav, budeme-li chtít. Neaktivní parta jenom čeká a spotřebovává jídlo, takže není vždy nutné mít hodně panáků pod kontrolou. Ale mnohdy pomůžou při komplikovanějších bitvách nebo prostorových hádankách. Vývoj postav je skvěle zvládnutý a jednotlivé položky statistiky dávají smysl a ovlivňují ony desítky možností interakce, co ve hře lze dělat. Postupem hry se Winwood a jeho tlupa dozvědí, že přece jenom existuje možnost, jak Thardana zastavit. Existuje totiž někde mocný artefakt – Měsíční hůl – která ve správných rukách dělá divy. Winwood tak musí najít sedm částí rozbité hole a správnou osobu, která Thargana sesadí z trůnu a zároveň poskytne ekvivalentní magickou moc, díky které se Winwood dostane zpátky domů. Putování 1000 po všech koutech světa se tak rozjíždí na plné obrátky. Vývoj party dobře reflektují nemobojové možnosti. Krom dvou stovek kouzel k naučení tady máme alchymii, rozhovory v rámci party, studium jazyků, odhalování zvláštních schopností souputníků a spousta dalších možností, jak "ztrácet čas". Nebojím se říct, že míra svobody v této hře se dá srovnat jedině se sérií Elder Scrolls. Cestování mezi ostrovy na moři mi přivádí doslova závratě. Je ale právě důležité si pročíst manuál od začátku do konce, abychom zjistili, jaké možnosti totiž máme. Dobře vycvičený kněz dokáže přímluvou u bohů odvrátit jakoukoliv bitku; dobře vycvičená kráska Marine umí oživit mrtvé polibkem; spaní v této hospodě může mít za následky prazvláštní sny. Zkrátka - Fate je plná rozmanitých událostí, které nejsou přímočaré a studené, jak psí čumák. Není to jako současné hry, kdy se jednotlivé úkoly od sebe liší jen počtem prasat, které je potřeba pobít. Během hraní skutečně zažíváte dobrodužství, jakoby z fantasy románů, kde se nešetří nápady a detaily. Teda - vaše postavy to zažívají, vy to jenom užasle sledujete, křečovitě svírajíce myš. Fate je hra, která se pohybuje mezi Isharem (či spíše Crystals of Arborea z patřičné doby) a Wizardry 7. Tak by se dala stručně shrnout. Disponuje ale tunou unikátních událostí a zážitků, kdy se jako hráč raduji z postupu vpřed. Když se do hry ponoříte, zjistíte, že i ta grafika je celkem schopná a že ji není zas tak málo, jak se zdálo na první pohled. Je to ale všechno o tom, jestli dokážete překonat úvodní šok. Ale o tom to tak nějak je - dneska jsou tyto hry šokující. Přečtěte si manuál, vyzbrojte se mapami, ne-li klidně stručným návodem "kudy kam" a zhůru k Amigám. P.S.: Na závěr jsem si nechal jako obvykle perličku. Hra původně vyšla jen v němčině a teprve později byla vydána anglická verze. Ta je dodnes považována za jednu z nejvíc raritiních her na Amize (Hall of Light - 4 hvězdy). Samozřejmě, že se dá snadno sehnat anglická verze nelegálně. Ještě větší perlou ale je pokus o googlení nějakých informací. Na 85% totiž narazíte na stránky páně Runetekovy, kterému tímto skládám hold, poklonu a poděkování, že mne ke hře přivedl. Vedle samotné databáze starého (dnes již neexistujícího) serveru Dungeony.cz je právě sekce o Fate to nejcennější, co RPGhry.cz mohou nabídnout. P.S.: Původně jsem plánoval převzít text o této hře opět z Amigaportálu. Ale při čtení mi došlo, že by si to zasloužilo detailnější popis a větší nadšení, takže jsem to napsal celé znova. 3 komentáře: Uz dlhsie sa na nu chystam, ale ako spravny srac si vzdy najdem nejaku trapnu zamienku na hranie niecoho ineho...OdpovědětVymazat No jo staré dobré Runetekovy stránky začínaly kdysi na mém webu ale to už je hodně dávnoOdpovědětVymazat Musím se pochlubit. Mám tuhletu hru originál krabicovou verzi v Anglictine. Vysla me na eBayi na 1500 a to prosim nepouzita, nova, fungl nova jeste zatavena ve folii.OdpovědětVymazat Mam hru zaroven zrovna i rozehranou a musim rici, zeje to fakt masakr. Davam 10/10


O nás - Makeup Group Makeup Group je distributorem unikátních amerických kosmetických značek v České republice a na Slovensku. Naše produkty zároveň nejsou testovány na zvířatech, neobsahují parabeny a většina z nich je veganská. Pracujeme s profesionálními značkami , které jsou jedničkou na zahraničním trhu a jsou používané maskéry filmových hvězd pro přehlídky a magazínové foto. Exkluzivně pracujeme s Bodyography Professional Cosmetics (USA), KETT kosmetikou(USA), BeautySoClean(Kanada) a dalšími. Použiváme je také během makeup kurzů, které nabízíme.Máte možnost proniknout za oponu profesionálního líčení, protože to nikdy nebylo tak snadné!


3. 7. 2008 Metal Gear Solid 4 Metal Gear, ten původní, byl v zásadě klasickou 2D akční hrou, nejvíce připomínající Commando, ale nebylo nutné tam vše zabíjet, bylo nutné používat předměty a byly přítomny rozhovory - směsice klišé - to vše v pozadí opravdu vtipných jmen, jako například finální nepřítel "Big Boss". Nechci té hře křivdit, ale od začátku do konce to vypadá, jako kdyby patnáctiletí fracci spíchli scénář a Konami to vydalo jako hru. Že se z toho stala jedna z nejcennějších herních sérií? Inu, je to pořád dobrá hra, i když je to okoukané téma "klaďas jde sejmout záporáka, co chce ovládnout svět". Jenže pak, po patnácti letech se dozvíte po několika dílech hry, že Big Boss není vlastně vůbec trapné jméno pro finálního záporáka, když odhalíte bohatě dějové pozadí - kdo je kdo. Samozřejmě, že Kojima neměl šanci navrhnout takto precizní strukturu děje v osmdesátých letech, ale když pak sledujete poslední titulky v MGS4, tak vás to napadne. Napadne vás, že to možná přece jen zamýšlel od začátku, protože tohle prostě není možné! Ale k MGS4. Do nejmenšího detailu je zde zpracován osud všech hlavních i vedlejších postav. A to vše naprosto nenásilně a bez příchuti lacinosti nebo patosu - a to přesto, že nás k tomu Kojima ze začátku hry nabádá, že vyměkl a dělá primitivní fóry. Jenže on vás vypeče jak škvarky. Na konci hry se "samozřejmě" z nepřátel stanou přátelé a je tam svatba, ale po celou tu dobu jste natolik vžití do role pěšáka, ze kterého se stane ústřední postava, že to prost 1000 žerete, dnes již zapomenuté, "rytířské" pojmy jako zodpovědnost, sebeobětování, upřímnost, přátelství a láska. V té hře je to servírované způsobem, kdy ani na vteřinu nepochybujete o tom, že jste to udělali správně. Ta hra vás ovlivní, změní. Měl jsem hodně dlouho o čem přemýšlet. A to je skvělé. Tuto hru řadím mezi vrcholná umělecká díla na poli interaktivní animace. Hráč zde vlastně hraje minimální roli, jste spíše divák famózní operety, kterou si můžete vychutnat o to více, díky interaktivitě. Jistě by to šlo předat i pomocí filmu, knihy, komixu... ale hra tomu sedí jistě nejlépe, bez diskuze. Jistě, musím uznat, že to tam asi na dvou místech maličko skřípe, ale je to detail. Pokud neoznačit MGS4 za hru bezchybnou, tak je to určitě hra s nejméně chybami vůbec. Další díly ale budou. Již nyní se hovoří o Ocelot Files pro PSP, které se budou odehrávat v sedmdesátých letech, kde nechal Kojima docela velkou díru a tím pádem prostor pro dokreslování detailů. A ono - v edici MGS3 Subsistence je možnost si zahrát první dva díly Metal Geara z původního MSX (NES, C64 a další verze jsou zmršené!), takže mám co dělat. Záměrně bych se rád vyhýbal nějakému zevrubnému shrnutí dějů všech her, na to jsou tady fanweby, ale pokud se hodláte do MGS4 pustit, zahrajte si tři předchozí díly (místo čtení fanwebů) pro plnotučný zážitek. Tohle nejde jen tak shrnout. P.S.: Kojima z neznámého důvodu tíhne ke slovanským národům. Nejenže se v MGS3 dozvídáme o okupaci Československa během války, nejenže v MG2 je postava českého profesora (ve hře jsou české titulky s diakritikou!), ale navíc celý jeden level v MGS4 se odehrává v Praze. A parádně. 1 komentář: - Anonymní19. července 2008 22:11 Výborný článek. Sama nedám na MGS série dopustit (no možná by bylo přesnější MG) a je to pro mě jednoznačně nejlepší herní série s nejdokonalejším příběhem a herním prostředím celkově. Jak si sám napsal. Hraní těchto her prostě člověka ovlivní :)OdpovědětVymazat


Dobrý den, chci se zeptat asi před cca 2-3 neďelemi jsem si všimla bulky v (na) konečníku a dnes je o dost větší navích ve vnitř do černé barvy. Chci se zeptat o co jde, a zda to nemůže být nádor. Jinak mi je 15 let. A jestli to může být nebezpečný. Děkuji Nashledanou. Zobrazit více