text: Evropa a její turecký problém 11.12.2006 / 12:13 Článek ministra Vondry v Hospodářských novinách ze dne 11.12.2006 Evropská unie v posledních letech jako by ztratila dech. Po krachu ratifikace ústavní smlouvy se zabývá bolestnou sebereflexí a s lednovým rozšířením o Bulharsko a Rumunsko se množí hlasy, že dalším čekatelům je třeba nadlouho přivřít dveře. Pryč jsou časy evropské euforie. Mnozí argumentují tím, že unie by měla definitivně vymezit své hranice, mluví se o její omezené absorpční kapacitě. Taktické a vnitropolitické ohledy převažují nad strategickými prioritami. Evropskou únavu lze dobře ilustrovat na případu Turecka. Tato země klepe na dveře Evropy již více než čtyřicet let. Trpělivě dosud stála v dlouhé frontě, neustále někým předbíhána a odsouvána na konec. V poslední době však začíná být zřejmé, že i trpělivost Turků má své meze. Nedivme se jim. Oběť kyperského »řešení« Smutnou realitou dneška je fakt, že vztahy EU k Turecku jsou obětí řešení, respektive neřešení kyperské otázky. Ačkoli uznání Kyperské republiky Tureckem a vyřešení sporných bodů soužití Řeků a Turků na rozděleném ostrově nebylo formální překážkou pro zahájení jednání o vstupu Turecka do EU, fakticky se nyní probíhající rozhovory na tomto problému neustále zadrhávají. Přiznejme otevřeně, že EU je omezovaná vnitropolitickými zájmy některých členských států a nechová se nestranně. Nepohneme se kupředu, nedáme-li řešení kyperské otázky nový impuls na půdě OSN. Turecko je pro unii strategicky, politicky a hospodářsky příliš důležité na to, aby dopustila zhroucení přístupových rozhovorů kvůli této otázce. Turecko má pro Evropu významnou geostrategickou polohu, přes Bospor a Dardanely kontroluje přístup do Černého moře. Funguje také jako důležitý stabilizační prvek v regionu. Podporuje mírový proces na Blízkém východě a v muslimském světě je jedinou zemí spřátelenou s Izraelem. Plní roli klíčového hráče ve stabilizačních procesech na Kavkazu, ve středoasijských republikách a na Balkáně. Vzhledem ke svému vztahu s Íránem může vystupovat jako stabilizátor »tvrdších« postojů USA a »měkčích« postojů EU. Blízký východ a východní Středomoří mají pro zajištění evropské bezpečnosti klíčový význam, a proto je Turecko pro Evropu nepostradatelné. Padesát let spojenectví Navíc je Turecko už přes padesát let důvěryhodným spojencem v NATO. Turecká armáda se společně s námi angažuje v Afghánistánu, v Kosovu, v Bosně a Hercegovině, přispívá i ke stabilizaci Iráku. Základní rysy turecké zahraniční politiky jsou v souladu s postoji a rozhodnutími EU. Evropa může integrací Turecka mnoho získat. Zvlášť zřetelné je to z hlediska energetické bezpečnosti. Náš kontinent nemá dostatek vlastních zdrojů a přerušení dodávek ropy na Ukrajinu počátkem roku 2006 zdůraznilo strategickou polohu Turecka jako alternativní cesty plynu a ropy do Evropy z kaspické oblasti a Střední Asie. Evropské hospodářství může významně posílit rozšířením trhu o dalších 70 miliónů spotřebitelů. Turecko je dnes 17. největší světovou ekonomikou. Vláda premiéra Erdogana iniciovala reformy, které tuto zemi řadí mezi nejperspektivnější trhy. Pro unavenou evropskou ekonomiku může být Turecko velkou vzpruhou. Nedůvěra k Turecku coby muslimské zesílila po vzestupu islámského fundamentalismu a terorismu, po 11. září 2001 a následných teroristických útocích v evropských zemích. Turecko je však ukázkovým a také ojedinělým příkladem demokratické, sekulární a moderní země, jejíž obyvatelstvo vyznává muslimskou víru. Ať se nám to líbí nebo ne, islám se díky imigraci stal nepominutelnou součástí západního světa. Právě silný partnerský vztah s Tureckem může být v tomto ohledu pro Evropu přínosem a naopak turecké pojetí islámu může hrát klíčovou roli pro nálady 15 miliónů vyznavačů islámu v Evropě. Ti pozorně sledují nelehké úsilí Turecka o vstup do EU a »dvojí standardy« unie uplatňované vůči Turecku jen posílí jejich frustraci. Nejednoznačný postoj EU oslabuje touhu Turků stát se jejím členem. Přístupem unie zklamané turecké elity stále obtížněji obhajují své proevropské postoje, mezi obyvatelstvem roste podpora nacionalistů. Hrozí situace, že reformní úsilí ztratí v očích tamního obyvatelstva na své přitažlivosti. Vyženeme pryč? Zavřít Turecku dveře k budoucímu členství v EU by bylo krátkozraké. Turecko by nutilo hledat si alternativní spojence - buď v Rusku na severu, nebo mezi islámskými zeměmi na východě. V prvním případě by se Evropa dostala do situace naprosté závislosti na nekontrolovatelných dodávkách energetických surovin, v druhém případě pak hrozí desekularizace Turecka a nárůst fundamentalismu a extremismu v evropském předpolí. Přístupový proces bude dlouhodobý a náročný. Turecku jsme ale kdysi členství slíbili a měli bychom mu dát šanci ukázat, že dokáže splnit náročná kritéria kladená na všechny kandidátské země. Začněme se k němu chovat férově a do Ankary směřujme jasné poselství: jste důvěryhodný a pro nás velmi důležitý spojenec.


30. 3. 2009 Wolfenstein RPG Nic proti Wolfensteinovi. Původní 3D hru mám rád a i pokračování Spear of Destiny, ačkoliv jsem jej pro přemrštěnou obtížnost nedohrál, počítám mezi nejvýznamější hry v historii. Ovšem cokoliv bylo potom - to mne nebavilo. Return to Castle Wolfenstein beru ještě na milost díky Enemy Territory, ale obecně mi vadí zakomponování zombií a magie do "prostého" světa druhé světové války. Já vím, že i v původních hrách byly určité nepřirozené příšery, jako létající Hitler nebo mutantí voják - ale to jsou dva kusy ujetých potvor (když vynecháme Blinkyho, Inkiho, Pinkyho a Clyda), které netvoří hlavní náplň dějové linie. Zaměření na "nečisté rituály" mi prostě k Wolfensteinovi nesedí, takže se ani na připravovanou hru s prostým názvem "Wolfenstein" moc netěším. A také je v této věci hlavní jádro mé kritiky vůči mobilní hře. Hlavní dějová linie je neskutečně hloupá. Já vím, že od 1000 mobilní hry člověk nečeká mnoho, ale ze začátku hry člověk prožívá určitou zábavnou gradaci problému, který se nakonec smrskne a vyšumí. Totiž během hry potkáváte na různých místech svého úhlavního nepřítele, kterého nakonec porazíte v pěstním souboji - leč na poslední chvíli unikne. To se mi líbilo. Ale do konce hry již nedošlo k žádné konfrontaci, jenom se nám občas někde zjeví a to je tak všechno. Krom toho je tady hlavní dějová linie, která je prostě - ehm - o ovládnutí světa pomocí supermutantíchmonster. No teda! Jádro hry je v chodbičkaření po políčkách. To je celkem v pořádku. Celá hra probíhá na tahy, kdy můžeme neomezeně rotovat nebo měnit zbraně, ale pohyb, střelba nebo používání předmětů v inventáři posouvá čas o jeden tah. Nepřátelé jsou na tom podobně s tím rozdílem, že za jeden tah mohou někdy udělat i více věcí, jako je třeba pohyb a útok. Je to logické, B. J. Blazkowitz je mnohem silnější a odolnější, než většina běžných nepřátel, takže je jejich přesila a lepší možnosti pochopitelná. Inteligence nepřátel je dost sporná, obvykle vychází z aktuálního prostředí - na které políčko se pohnou. Ale pokud na jejich tělo nalepíte dynamit, začnou utíkat místo toho, aby ho ze sebe sundali. Ale to je herní mechanismus, nechme to být. Nejzásadnější problém hry je nízká variabilita. Drtivá většina herních situací - soubojů, mají jednotvárný průběh. Použít co nejsilnější zbraň, doléčit se přehoušlem lékárniček - opakovat. Občas, ale to skutečně jen výjimečně, je vhodnější použít ku svým akcím svého okolí - napříklat nepřátele ubít utrženým záchodem, občas lze na ně shodit lustr nebo tak něco a ještě finální boss je celkem prima (u něj jsem mimochodem poprvé za hru zemřel), ale 99% hry je jednotvárná nuda. Přitom zbraně samy o sobě jsou celkem zábavné, líbí se mi implementace sniperky a rovněž možnost používat dynamit pod vodou (?!), ale většinou je to prostě jedno - stojíte v chodbě a klikáte útok, dokud všichni v dohledu nezemřou. Sem tam se doléčíte - to je celá hra. Jak logicky vyplývá - dost přísná linearita a nízká variabilita znamená, že "RPG vývoj postavy", pokud to tak honosně nazvu, je také velice lineární a nízko variabilní. Zkušenosti automaticky zvyšují zdravíčko a pár vlastností hrdiny, ale není to ve hře moc poznat. Takže vlastně o žádný vývoj postavy nejde. Modifikací je možnost vyrábění injekcí s lektvary, kterých je několik desítek druhů. Jelikož jsem se ale na ně vyflákl, musím referovat, že hra se obejde i bez nich. Tak já nevím. Doom RPG se mi líbilo, protože to bylo nové. Wolfenstein RPG nepřináší nového nic, jenom sází na osvědčené prvky. Jistě, dá se trávit čas hledáním tajných míst či získáváním medajlí za speciální úkoly, ale ta motivace je téměř nulová - zejména po dohrání hry. Grafika je po většinu času nadprůměrná, ale postavičky by si zasloužily lepší prokreslení. Zvukové efekty na úrovni. Zábavnost těsně nad bodem mrazu. Dialogy nejsou vtipné ani jinak zábavné. Hloupý příběh v mých očích hru shodil úplně. Ale zase jsem byl schopen ji po malých dávkách dohrát a délka hry je vlastně docela dobrá. Takový průměrný titul, který se dá hrát, ale nesmí se brát vážně bych řekl. 10 komentářů: Doom RPG byl vazne vybornej... tam sem dokonce hledal a nasel vsechny ty skryse a tajny vchody :)OdpovědětVymazat O Wolfenstein RPG sem ani nevedel a koukam, ze to vubec nevadi :)Anonymní30. března 2009 22:29 http://www.stream.cz/video/272407-fenomen-nejlepsi-stare-pc-hry-zvolte-tu-vasiOdpovědětVymazat uz puvodni wolfenstein byl podle nekterych rpg, pustte si tohle a pockejte do 3. minuty... No ty vole "nezapomenutelné RPGéčko" ;).OdpovědětVymazat Doom RPG byl prima, libili se mi i Orcs and Elves (de-facto Heretic na mobilu), ale Wolfenstein mne taky docela zkl 1000 amal. Sice fackovani obrazu bylo vtipne, ale celkove nic moc.OdpovědětVymazat Zváštní názor na Return to castle...OdpovědětVymazat Já když jsem ho tenkrát instaloval, tak jsem si říkal: o čem to asi tak může bejt? Jeden zámek, horda němců, a dál? Nějak si nedokážu představit tak pestrou škálu nepřátel, kdyby to nemělo tu okultní zápletku.Anonymní31. března 2009 21:22 Tak to mě mrzí, že jsem tě upozornit na takovej šunt, Dave. :-), ale mě tam fakt přišlo několik elementů lepších a rozvinutějších než u Doom RPG a Orcs and Elves II. A navíc mně osobně ke střílení nácků temná mystika docela pasuje, a to už od dob prvního Wolfensteina. :-)OdpovědětVymazat Mateej Mnojo, když já mám druhou světovou spojenou se vším možným, jenom ne s kostlivci, ghouly, zombíky a démony. Jako slyšel jsem, že údajně Hitler dával na numerologii a podobné pseudovědy, stavěli létající talíře prý... Ale zatímco v první Wolfovi toho bylo pomálu a spíš jako bonus, tak jako hlavní motiv v RTC nebo v této hře mi přijde přitažené za vlasy. Samotný BJ je inspirován reálnou osobou, události na pozadí jsou také na základě reality, tak mi to prostě nevyhovuje. Střílení nácků je střílení nácku - inspirováno realitou.OdpovědětVymazat Tak si zkus neco precist o skupine Thule a co se snazili dokazat/prokazat za prachy Treti Rise. Mozna zjistis ze RtCW zase tak pritazenej za vlasy neni :)OdpovědětVymazat Takže fašisti fakt měli zombíky a kostlivce? To jsou mi věci...OdpovědětVymazat Chápu, že je hafo pošahanejch věcí okolo Třetí Říše, ale co z nich bylo uvedeno v praxi je diskutabilní. BJ je pro mne v první řadě špion, nebál bych se udělat hru, která by v první části byla něco mezi Bondem a Stierlitzem, druhá část útěk z vězení i s tajnými materiály - akce. To bych hrál spíš. Každopádně mně se líbí, že v nějaký hře tohle téma použili. (Pokud to bylo i jinde kromě Wolfensteina, tak o tom nevím)OdpovědětVymazat


24. 2. 2015 Crimson Shroud podruhé, potřetí, počtvrté... O Crimson Shroud jsem už jednou psal, ale bylo to málo. Ke hře jsem se před pár měsíci dostal znova a cvičně jsem si ji dohrál podruhé, potřetí, počtvrté, popáté... najednou se něco stalo a já zatoužil hru lépe pochopit a hlavně ji zmapovat, protože ve vodách světového internetu je o této hře pramálo informací. Na jednu stranu je pravda, že z hlediska pouhého dohrání je ve hře prakticky jen jeden zákys. Na stranu druhou je také pravda i to, že hra disponuje překvapivě komplikovaným vývojem postav a unikátním soubojovým systémem, pro který stojí hru za to prozkoumat. A čím více jsem ji zkoumal, tím více jsem byl okouzlen hromadami detailů... a ještě více jsem byl překvapen, že i po pěti dohráních jsou ve hře asi dvě místa, která jsem nedokázal rozluštit. Nechci se vymlouvat na nedostatek času, ale na nějaký kompletní FAQ se všemi zbraněmi a kouzly - na to nemám prostě sil, opisovat stovky a stovky číslíček z obrazovky. Ale o nějaké ty obecné principy se podělím a n 1000 že pak najdete orientační návod, v jakém pořadí navštívit jaké místnosti a co tam udělat, abyste dosáhli cíle. Hnedle z kraje řeknu, že hra disponuje opravdu enormním množstvím taktik. Soubojů je dohromady pouze 11 (včetně finálního bosse), ale každý má svoje specifika a některé z nich je možné opakovat a dostat se tak k lepší výbavě. Při každém souboji se naučíte jiné aspekty soubojového systému - z počátku budete stavět na obranné taktice a neustálém léčení, sem tam provedete výpad. Později narazíte na nepřátele, co se dovedou léčit, což vás donutí k větší ofensivě a plnění kombosekvence elementů pro maximální zisk bonusových kostek. No a v závěru se s vámi nikdo mazlit nebude - hromadná kouzla, hromadné útoky a tak dále - to pak kombinujete všechno, co jste se do toho okamžiku naučili. Na začátku hry je hráč informován, že postavy nerostou po tradičních úrovních, ale jde pouze o jejich výbavu. To je více méně pravda až na jedinou výjimku - a to jsou skilly. Skilly přibývají postupně během hry a postupně nabývají na síle i důležitosti. Lze je tedy úspěšně považovat za reprezentaci postupu postavy. Všechno ostatní ale skutečně je o předmětech, které na své geroje navěsíte. Základem vybavování je fúzování (Meld) předmětů dohromady, což se děje pomocí spojení dvou identických artefaktů a jednoho Pure Azatoth kamínku (které různě vypadávají z nepřátel). Maximálně lze nameldovat bonus +9 u jakékoliv zbraně, brnění nebo přívěšku a platí to i pro unikátní předměty vypadlé z bossů. Na to je ale nutné hru protáčet dokola, samozřejmě. I když je herní nápověda docela bohatá, některé věci nejsou úplně patrné na první pohled. Na začátku hry je jasně řečeno, že pokud po sobě půjdou dva trumfové elementy, kombo sekvence se zruší. To je sice pravda, ale není to úplně přesné. Během svého tahu můžete totiž udělat dva elementární útoky, přičemž vůbec nevadí, když ten první je trumfovací - sekvence se "zprůhlední", ale můžete druhým útokem zase pokračovat a systém elementů oživit. Matematika hry je zajímavá tím, že stačí i jenom malé změny (tu +1, tu +2 ...) a v daném soubojovém vzorci začnete najedonu dostávat mnohem pozitivnější výsledky. Z počátku hry jsem například nepoužíval skilly zvyšující zranění o 10%, protože jsem si říkal, že raději svůj tah využiji k nějakému pořádném útoku, než abych "ztrácel tah" něčím, co má vliv jen x 0.1 v tom výsledku... to byla ovšem strategická chyba. Těch 10% se nepřidává k vypočítanému zranění navrch, ale jde o změnu 10% uvnitř vzorce, ve kterém figuruje mnohem více proměnných. Zdánlivě pouhých 10% znamená, že místo zranění 20 najednou ubíráte 40. A stejně to funguje i s ostatními skilly na přesnost, úhybné manévry, odolnost vůči magii a tak dále. Pokud víte, co váš oponent udělá, je používání skillu esenciálním pro maximální efektivitu (tj. nejen pro rychlejší výhru, ale také pro maximalizaci počtu bonusových kostek a minimalizaci zranění, což vede k lepší výbavě po souboji). Neměl jsem nervy na to, abych matematiku studoval do hloubky, ale podle všeho jde o odhalitelný systém - stačí experimentovat s výbavou na nahaté postavičce a po chvilce s kalkulačkou by to mělo dávat smysl. Vtipné je, že to samé se aplikuje i na nepřátele - ti také mají konstantní hodnoty atributů, ale výbava s výslednými čísly řádně zamává. Skutečně - hru začnete s mečem s útokem kolem dvaceti, na konci hry jsem pak dotlačil zřejmě nejlepší meč až na +3 a měl jsem tak útok 53. Rozdíl v uštědřeném zranění byl drastický - 10 vs 100, plus navrch lze přihodit +30% zranění a hnedle jsem dával ťafky za 160+. Strategie postupu ve hře se mění podle toho, jaké máte zrovna skilly. Na začátku hry disponujete takovými, které lze aplikovat jenom na postavu, který skillem disponuje. Později je možné aplikovat efekt skillu i na další postavu, ještě později pak rovnou na celou partu. Podle toho pak vaše tři postavy mění funkci supportu a healingu či hlavního útočníka, jelikož AI nepřátel je pevně stanovená a lze ji dobře využívat. Jeden z principů, který nejde odhalit předem, je pořadí nepřátel. Totiž v naprosté většině případů po zabití jednoho ze tří oponentů na scéně, přispěchá na pomoc záloha - běžně tak musíte pobít pět, šest nepřátel, než je bitva u vítězného konce. Kdo konkrétně přijde na pomoc záleží na tom, koho jste právě odkráglovali. Typický příklad je asi v půlce hry - a to je ten "slavný zákys", o kterém jsem mluvil výše i dříve. Proti vám stojí dva kostliví lukostřelci a jeden mečíř. Když zrušíte nejprve mečíře, přijde na jeho místo opět měčíř. A pak už nikdo, pobijete je všechny a hotovo. Když ale sejmete neprve lučištníka, přijde na jeho místo (s určitou pravděpodobností) kostlivecký mág - a právě z nej vypadává předmět, který potřebujete k dohrání hry. Stejnou logiku můžete aplikovat na všechny souboje - v několika případech lze dokonce "naklonovat" bosse. Normálně potkáte jednoho bosse a s ním zhruba dva kostlivce - když je pobijete ve správném pořadí, přijde na scénu bossovo dvojče. Větší obtížnost? Jistě, ale také adekvátní odměna. Ono na konci hry jsem už zabíjel skoro všechno na tři rány maximálně, takže jsem si mohl toto studium dovolit. Bitky sice probíhají tahově, ale ve skutečnosti se řídí rychlostí postav, která vyplývá z hmotnosti nákladu postav - v praxi se tedy bavíme o maskovaném ATB. Mnohokrát ve hře uvidíte hlášku, že vaše postavy nemohou po tři kola jednat - no v praxi je to klidně jen jedno kolo. Tohle není moc transparentní, bohužel. Ale zvyknete si a nevadí to. Když jsem hru otáčel asi tak potřetí, znal jsem již nazpaměť celý příběh a začalo mi docházet, jak moc geniálně je hra napsaná. I když je nám sděleno jen velice málo z historie postav a událostí, i když jsou dialogy spíše úsečné a symbolické - scénáristovi se podařilo do několika náznaků vložit pyramidu hodnot onoho světa a zároveň několika málo slovy vytváří konflikt mezi názory a ideologiemi národů, které sice jsou jen slůvkem zmíněny, ale celé to vyvolává pocit mnohem větší důležitosti. A to se mi líbí, že za malou obrazovkou přenosné konzole se skrývá příslib obřího světa plného nevidaných divů, kdy je hra samotná jen maličký střípek mozaiky. Jak rád bych viděl další hru - nějakou pořádně velkou - ze světa Crimson Shroud! Příběh nás zavádí ce0 do světa, ve kterém nebyla magie odjakživa. Mnozí považují magii za dar od boha, jiní za svod ďábla. Karmínový závoj je první darem, který přinesl magii. Nadšení lidí neznalo mezí, studium magie se stalo nejdůležitějším oborem a nejedna válka byla kvůli magii započata. Vše se točí kolem několika magických předmětů, kde Karmínový závoj je největším z nich. Velitel Flynt se svou jednotkou nejsilnějších a nejvěrnějších vojáků dorazil k troskám Rahabského paláce a vytáhli z něj mladičkou kouzelnici Freu. Ta je zbídačená až na kost, ale když se probere, vypráví Flyntovi příběh o tom, jak dva zkušení lovci dostali indicie k pokladu nesmírné ceny - přímo ke Karmínovému závoji. A Frea se k ním přidala, protože pochází z nomádského národa Qish, který považuje existenci magie za absolutní zlo a udělá všechno pro to, aby závoj zničila. Frea je sama o sobě vyhnankyně, jelikož používá zakázaných zbraní a metod k dosažení vyššího cíle - a protože by takto megalomanský úkol sama nezvládla, má po ruce dva pomocníky. Během hry se dozvídáme, že Frea má "vidění", kdy vidí vazbu v tocích magie mezi naším a světem za zrcadlem. Postupem času se z ní stává vlastně hlavní postava, i když válečnický dobrodruh Giaque a ostrostřelec Lippi dlouho netuší, že za tenhle kšeft jim mnoho zlatek nekápne. Stane se něco horšího - Karmínový závoj nelze doopravdy zničit, ale lze jej uvěznit tak, aby již neměl vliv na náš svět. Že naši tři hrdinové podstoupí nejvyšší obět je jasné. Avšak smrt by byla proti jejich oběti spíše laskavým vykoupením. Zajímavé také je, že opakovaným hraním se vlastně příběh dá chápat rovněž, jako nekonečná časová smyčka, ze které není cesty ven. Samotná hra končí slovy "and just like that, apocalypse begun", což ale lze aplikovat tak, že apokalypsou je samotná časová smyčka. Je to fakt parádně napsané! Celá story, její atmosféra a svět - to všechno nese podpis autora Yasumi Matsuno. Svým stylem se mi občas vybavila hra Vagrant Story (vlastně Giaque trochu vypadá, jako starší Ashley), některé detaily jsou zřejmě inspirované Final Fantasy Tactics - ale to celé je tak krásně zabalené, že mohu s čistým svědomím říci, že máme co do činění se zcela originální hrou a potažmo bojovým systémem. Příběh hry se nesnaží šokovat, je pojatý téměř realisticky, člověk vysloveně cítí politický boj na pozadí těchto událostí. Vše dává hlavu a patu a vše vyzývá k hlubší analýze. Decentní a inteligentní - no prostě tahle hra mi sedla natolik, že přestože ji lze normálně dohrát za nějakých osm hodin, věnoval jsem jí nakonec desetkrát tolik. Následuje stručný návod průchodu lokacemi, které sem tam doplním o komentář - toto je (skoro) nejrychlejší cesta ke konci hry. POZOR, veškerá čísla pochází z pátého průchodu hrou, kdy mají nepřátelé mnohem lepší výbavu, než my (ale žádný nepřítel nedisponuje pluskovými variantami). Takže na základě výbavy by šlo vypočítat, kolik jsou základní hodnoty 1000 všech vlastností, ale to mi přišlo už moc překroucené. Takže čísla berte s rezervou pro orientaci - při úplně prvním průchodu mají goblini pouze 64 HP... Chapter 1 Genesis Sun Gilt Place of the Rahab Rahab Palace Grounds First Gate Fight 1 Goblin 215/110 Goblin Hunter 179/114 Malora's Garden Ruahnan's Ablutory Open a chest. Second Gate Fight 2 - Surprise Attack Goblin A 237/10? Goblin B 243/114 Goblin Hunter ?/? Western Cloister Tower of Solis Antechamber Tower of Solis Fight 3 - Battle at range Minotaur 541/145 Key of Solis Tower of Solis Antechamber Tower of Solis Search Tower of Solis Antechamber Open a chest. Inner Gate Nepodařilo se mi zjistit, jak otevřít tuto truhlu -zkoušel jsem pobíjet nepřátele v této lokaci ve všech možných kombinacích, no nic nového jsem z nich nevypáčil. Domnívám se ale, že tato truhla prostě nejde otevřít a má jen hráče svést na zcestí. Chapter 2 - ? Eastern Cloister Fight 4 - Ambush Goblin 240/145 Goblin Hunter 193/143 Goblin Shaman 174/238 Cross of Antonement Squirrel's Nest Open chest Gerseym Waterway Fight 5 Skeleton Archer A 205/126 Skeleton Archer B 208/144 Skeleton Archer C 206/140 Skeleton Archer D 212/142 Skeleton 243/142 Skeleton Mage A 165/242 Skeleton Mage B 165/242 Obsidian Daphne - tento předmět vypadává pouze z kostliveckých mágů, takže musíte nejprve pobít lukostřelce. Obvykle na druhý nebo třetí pokus tento artefakt získám, stojí 200 bodů. Po chvilce grindování by to neměl být problém. Walk in Reverie The Confessional Fight 6 - Fog of War Minotaur Lord 403/135 Goblin Hunter 215/160 Goblin Shaman 163/209 Walk in Reverie The Confessional Seal of Rahab Gerseym Waterway Fight 7 Lich 551/320 Skeleton Knight 246/158 Skeleton Archer 214/160 Chapter 3 - In Defense of Heresy Eastern Arcade Hall of Nobles Fight 8 - Battle at Range Arch Demon 405/250 Skeleton Archer 210/162 Skeleton Mage 175/246 Nephelia's Madrigal Pilgrim's Plea Hall of Prayer open chest Palace Foyer Zde se nacházejí dveře, které nejsou nijak otevřít a hra referuje k nějaké páce. Tu se mi ale nepodařilo objevit... a tak se domnívám, že jde jen o falešnou stopu. Hall of Nobles pick Serpent's Key Walk in Reverie The Dungeon Fight 9 - Fog of war Zombie Minotaur 530/172 Zombie Golbin A 208/263 Zombie Goblin B 208/263 Throw 8+ to be not poisoned - otravy se lze zbavit pouze během souboje, takže pokud zde hodíte méně, než osm, doporučuji se vrátit k nějakému slabšímu oponentovi. Další souboj s drakem je totiž docela tuhý a Cure vám sebere jeden drahocenný tah. take Lionheart Key Pilgrim's Plea Fight 10 - Battle 1000 at range Dragon 1310/340 Chapter 4 - Lap of the Gods The Anthenaeum Chamber of the Sun The Anthenaeum Fight 11 - Ambush Witch King A 633/277 Witch King B 578/341 Witch King C 575/508 Trošičku mne zklamalo, že Witch King nemá identické statistiky, jako naše postavy. Domnívám se ale, že jde o maximální hodnoty, které naše postavy mohou dosáhnout s nejlepší možnou výbavou. Chamber of the Sun Fight 12 Crimson Shroud 1310/250 Překvapilo mne, že Crimson Shroud má stejné množství zdravíčka, jako drak. Na závěr ještě toliko - výše jsem naznačil, že některá místa ve hře mohou být jenom svodem na zcestí, jmenovitě truhla a pak jedny dveře. Na mapě hry (na dolní části obrazovky) jsem ale našel minimálně tři lokace, které se tváří, že by měly jít navštívit (jsou tmavě šedé), ale za boha jsem nepřišel na to, co je k jejich návštěvě potřeba. Jeden případ takové lokace se úzce týká oné neexistující páky, ale druhá lokace se nachází v jeskyni, kde není žádná viditelná překážka. A právě tyto nenavštívitelné lokace mi dodaly sílu k opětovnému dohrání... protože na internetu jsem na návod nenarazil (možná v japonštině?) a tak mi nemá kdo poradit. Třeba vás toto mé povídání trochu trkne a hru si koupíte a prubnete. Věřte mi, že jde o nedoceněný diamant herní produkce, nejen pro Nintendo 3DS. Tak ještě moje postavy po pěti průchodech a jejich výbava: Giaque 467/277 Stats / base: ATK 107/45 DEF 106/38 STR 74/47 VIT 86/46 DEX 78/48 AVO 69/44 INT 64/49 RES 81/46 WT 107/40 Fandango +3 Round Shield +9 Almaz Helm +2 Segmentata +9 Timeworm shoes +2 Dragon Tears +4 Lippi 355/274 ATK 106/40 DEF 87/37 STR 71/46 VIT 63/45 DEX 77/50 AVO 69/46 INT 78/48 RES 62/45 WT 92/36 Baraqua Bow +3 Chain Coif +4 Banded Mail +9 Soul of the Lich +4 Minotaur Tongue +2 Frea 357/363 ATK 75/36 DEF 86/36 STR 61/40 VIT 65/44 DEX 58/46 AVO 58/44 INT 81/55 RES 78/51 WT 75/43 Caduceus +2 Oracle's Crown Naima'kef +9 Minotaur Horn +3 Crimson Shroud +3 Ono to vypadá jednoduše, ale třeba při prvních dvou průchodem mi Crimson Shroud dával tak zatopit, že jsem nedostal dost bodíků na jeho "nákup" po výhře... vlastně dotlačit Crimson Shroud na +9 je momentálně moje jediná motivace, proč se ke hře vrátit. Ale to až časem, teď jsem se dostatečně nasytil ;). Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


source: wikipedia

text: Autorské právo (anglicky ) je odvětví práva, které se zabývá právními vztahy uživatelů a tvůrců tzv. „autorských děl“ k příslušným dílům. Tvůrci mohou být například spisovatelé, hudebníci, filmaři, architekti, urbanisté a programátoři apod. Prostřednictvím autorského práva stát poskytuje autorům po jistou omezenou dobu určitá výlučná práva k jejich dílu. Autorské právo je součástí tzv. duševního vlastnictví. Autorské právo nechrání samotné myšlenky či ideje; chrání pouze konkrétní díla, konkrétní vyjádření takových myšlenek, dílo v objektivně vnímatelné podobě. Autorským dílem je pouze jedinečný výsledek tvůrčí činnosti autora, dílem není námět, zpráva, informace, metoda, teorie, vzorec, graf, tabulka fyzikálních konstant, výstup počítačového programu apod. samy o sobě. Vedle autorského práva v užším smyslu jsou chráněna také tzv. práva související s právem autorským, kam patří práva výkonného umělce k vlastnímu výkonu, práva výrobců zvukových a zvukově obrazových záznamů, právo rozhlasového a televizního vysílatele a právo nakladatele. Obdobná je také ochrana databáze. Autorské právo je v Česku upraveno autorským zákonem (zákon č. 121/2000 Sb. ve znění pozdějších novelizací), v mezinárodním právu je základem několik mezinárodních úmluv, hlavně tzv. Bernská úmluva z roku 1886 a Všeobecná úmluva o autorském právu uzavřená v Ženevě v roce 1952. Pro podporu ochrany duševního vlastnictví vznikla v roce 1967 Světová organizace duševního vlastnictví (World Intellectual Property Organization, WIPO). Fakt, že dané dílo je chráněným autorským dílem, se často signalizuje symbolem © následovaným jménem autora a rokem. Tento symbol má však v Česku (i ve většině jiných zemí) pouze ryze informativní význam – dílo je plně chráněno i tehdy, není-li to na něm nijak uvedeno. Historie a koncepce Ve starověku autorské právo neexistovalo, autoři byli za svá díla odměňováni jen formou „čestných darů“ – honorářů – od mecenášů. Historicky má autorské právo počátky v privilegiích udělovaných ve středověku panovníkem – ten mohl (čistě podle své vůle, aniž by na to měl kdokoli právní nárok) rozhodnout o vytvoření speciálního výlučného režimu pro danou osobu (častěji spíše vydavatele než přímo autora). Pak šlo spíše o jakýsi druh kartelu. V 17. století začal v Anglii vznikat systém (na základě precedenčního práva), kterým se definovaly objektivní právní podmínky, za kterých k takové ochraně vznikl právní nárok. Tamtéž pak v roce 1709 vznikl vůbec první plnohodnotný autorský zákon nazývaný Statute of Anne („zákon královny Anny“). Podmínkou ochrany byla registrace díla (tento princip zákona měl kořeny ve starším systému, jehož původním účelem byla cenzura). Autorské zákony vznikaly podle různých základních koncepcí, mezi základní patří: Přirozeněprávní – autorské dílo je jedinečným produktem tvůrce, který k němu má přirozené vlastnické právo, stejně jako má přirozené vlastnické právo k vlastní osobě. Monismus majetkových práv – výsledkem duševní práce je nehmotná věc, na kterou se ale aplikují běžné principy vlastnictví. Výsledkem je plná převoditelnost všech práv. Významným případem použití tohoto principu byly USA až do roku 1988; k získání ochrany musel autor své dílo zaregistrovat. Monismus osobnostních práv – autorské dílo je „výronem osobnosti“ autora, a jako takové je od osobnosti neoddělitelné, takže autorská práva jsou nepřevoditelná, je k nim možno maximálně udělit licenci. Takové pojetí bylo základem staršího českého autorského zákona, i v tom současném jsou jeho pozůstatky. Dualismus práv – moderní kompromisní řešení, které odděluje práva osobnostní a majetková, lišící se i režimem ochrany. Mezi další teoretické koncepce autorského práva patří Teorie mimořádných výkonů a společenské smlouvy – autor získává zvláštní odměnu za svůj mimořádný výkon, kterým přispěl k rozvoji společnosti. Teorie podnětů – prostřednictvím autorského práva motivuje společnost autory k tomu, aby tvořili díla, která společnosti prospívají. Tento prakticky nesporný ekonomický princip se objevuje již v základu autorského práva v ústavě USA, kde se dovoluje Senátu zavést (časově omezená) výhradní práva pro spisovatele a vynálezce za účelem „podporovat vědecký pokrok a užitečné znalosti a umění“. Teorie nepotřebnosti ochrany – podle některých teorií není autorskoprávní ochrana vůbec potřeba. Taková teorie se (částečně) projevovala mimo jiné v právu duševního vlastnictví socialistických států. Obsah autorského práva Podle dualistických principů (použitých i v autorském právu Česka, potažmo celé Evropské unie) lze práva autora rozdělit do dvou základních skupin: výlučná práva osobnostní a výlučná práva majetková. Osobnostní práva těsně souvisejí s osobností autora a jsou tedy nepřevoditelná a trvají do smrti autora, kdy zanikají. Po autorově smrti je však nadále chráněno autorství samo – nikdo si nesmí osobovat autorství cizího díla (vždy musí být uveden skutečný autor, je-li znám) a díla nesmí být užíváno způsobem snižujícím jeho hodnotu. Mezi osobnostní práva autora patří právo rozhodnout o zveřejnění díla, právo osobovat si autorství či právo na nedotknutelnost díla (do díla smí být zasahováno jen se souhlasem autora, dílo nesmí být užíváno způsobem snižujícím jeho hodnotu apod.). Majetková práva poskytují autorovi výlučné právo na rozhodování o užívání jeho díla. Jiná osoba než autor smí dílo užít pouze na základě autorova oprávnění, případně ve výjimečných případech stanovených zákonem (viz omezení autorských práv níže). Do práva na užití díla patří: právo na rozmnožování díla, právo na rozšiřování díla či jeho rozmnoženiny, právo na pronájem díla či jeho rozmnoženiny, právo na půjčování díla či jeho rozmnoženiny, právo na vystavování díla či jeho rozmnoženiny, právo na sdělování díla veřejnosti (provozování živě či ze záznamu, přenos provozování díla, vysílání rozhlasem či televizí apod.); kromě těchto práv do majetkových autorských práv patří také právo na odměnu při opětném prodeji originálu díla uměleckého, právo na odměnu v souvislosti s rozmnožováním díla pro osobní potřebu (viz užití pro osobní potřebu níže). Majetková autorská práva trvají ve většině států světa (včetně Evropské unie a USA) obecně po dobu autorova života a 70 let po jeho smrti; Bernská úmluva vyžaduje délku ochrany minimálně 50 let po smrti autora. V případě spoluautorství se doba ochrany vztahuje ke smrti posledního žijícího autora. U anonymních a pseudonymních děl, kde autor není všeobecně znám, se lhůta počítá od prvního oprávněného zveřejnění. Dílo, u kterého uplynula doba ochrany majetkových práv, se nazývá volné dílo; každý ho může volně užít (jak už bylo uvedeno, musí však být uveden autor a dílo nesmí být užito způsobem snižujícím jeho hodnotu). Podle současného autorského zákona platného v Česku jsou i majetková práva nepřevoditelná (jsou však součástí pozůstalosti), lze k nim však udělovat licence, pomocí kterých lze dosáhnout účinku podobného převodu. Vznik, trvání a vymáhání autorských práv Podle principů zakotvených v Bernské úmluvě vzniká autorské právo k dílu automaticky, okamžikem, kdy je dílo vyjádřeno v jakékoli objektivně vnímatelné podobě. Autorské právo není vázáno na konkrétní předmět, jímž je dílo vyjádřeno – jeho zničením autorská práva nezanikají, nabytím vlastnických práv k tomuto předmětu se nenabývají autorská práva k dílu, dokonce ani právo dílo užít. Autorské právo k dílu získává automaticky jeho autor, fyzická osoba, která dílo vytvořila (v případě spoluautorství všichni autoři společně a nerozdílně). Částečnou výjimkou jsou tzv. zaměstnanecká díla, tzn. díla, která autor vytvořil v rámci plnění svých povinností k zaměstnavateli. U takových děl (není-li dohodnuto jinak) majetková práva vykonává svým jménem a na svůj účet zaměstnavatel. Obdobně se zachází s tzv. kolektivními díly, tzn. díly tvořenými více autory na podnět a pod vedením fyzické či právnické osoby a uváděno na veřejnost pod jejím jménem, přičemž příspěvky zahrnuté do takového díla nejsou schopny samostatného užití. Jak už bylo uvedeno, osobnostní autorská práva trvají po dobu života autora, majetková práva po dobu autorova života a 70 let po jeho smrti. Autor může svá práva vynutit občanskoprávní žalobou, kterou se může domáhat určení svého autorství, zákazu ohrožení svých práv (zákazu neoprávněné výroby, obchodování, dovozu či vývozu, sdělování veřejnosti apod.), odstranění následků zásahu do práva i poskytnutí přiměřeného zadostiučinění (omluvou či v penězích); autor také může vyžadovat náhradu škody a vydání bezdůvodného obohacení. Ten, kdo porušuje autorské právo, se však podle českého práva také dopouští trestného činu podle trestního zákoníku („porušování autorského práva, práv souvisejících s právem autorským a práv k databázi“), který může být v trestněprávním procesu potrestán peněžitým trestem, propadnutím věci, ale také odnětím svobody až na dva roky (až pět let, pokud pachatel získal značný prospěch či dopustil-li se činu ve značném rozsahu; případně až osm let, pokud pachatel získal prospěch velkého rozsahu či dopustil-li se činu ve velkém rozsahu). Omezení autorských práv Idea versus konkrétní provedení Autorské právo se vztahuje pouze na konkrétní podobu díla – na dílo vyjádřené v jakékoli objektivně vnímatelné podobě (včetně podoby elektronické). Autorským právem není chráněna idea či námět díla sám o sobě. Pokud například kniha (dílo chráněné autorským právem) popisuje nějakou novou techniku úpravy dřeva, autorské právo k obsahu knihy nijak nebrání využívání této techniky čtenářem, ani popisování této techniky dalším osobám; autorské právo chrání pouze to konkrétní vyjádření, které je v dané knize. Samotnou techniku lze chránit prostřednictvím patentového práva, jedná se však o zcela odlišnou oblast duševního vlastnictví, která s autorským právem přímo nesouvisí. Samotné informace autorským právem chráněny nejsou; může však být chráněn způsob, kterým jsou uvedeny a uspořádány, vykazuje-li znaky autorského díla (hlavně tvůrčí přínos; např. abecední řazení jistě není výsledkem tvůrčí činnosti). Taková ochrana se však opět vztahuje výhradně na tento konkrétní způsob uspořádání, nikoli na informace samotné. Soubory dat (databáze) jsou ovšem v autorském zákoně chráněny zvláštními právy – pokud při jejím sestavování dodal pořizovatel kvalitativně nebo kvantitativně podstatný vklad k pořízení, ověření nebo předvedení jejího obsahu, má výhradní právo na vytěžování a zužitkování databáze jako celku či její podstatné části, které trvá 15 let od jejího pořízení či zveřejnění. Toto výhradní právo však neomezuje běžné a přiměřené používání takové databáze jejími oprávněnými uživateli. Výjimky z ochrany ve veřejném zájmu Z autorskoprávní ochrany jsou vyňata některá díla, protože jejich ochrana by byla v rozporu s veřejným zájmem. Podle českého autorského zákona je v současnosti takto dovoleno volně užívat: úřední díla (texty zákonů a dalších právních předpisů, veřejných listin, rozhodnutí, státní symbol apod.) a výtvory tradiční lidové kultury, není-li pravé jméno autora obecně známo (ani jako pseudonym); takové dílo lze užít jen způsobem nesnižujícím jeho hodnotu. Bezúplatné zákonné licence Autorské právo výslovně dovoluje některé specifické způsoby využívání díla. Nejdůležitějším povoleným způsobem je citace – do autorského práva nezasahuje ten, kdo v odůvodněné míře (drobná díla je možno uvést celá) cituje ve svém díle výňatky ze zveřejněných děl jiných autorů, za předpokladu, že uvede jméno autora (je-li známo), název díla a pramen. Obdobně lze zveřejněná díla užít k vědeckým či vzdělávacím důvodům v přednášce. České autorské právo také umožňuje komukoli zaznamenat či vyjádřit kresbou, malbou, grafikou, fotografií, filmem či jinak autorské dílo trvale umístěné na veřejném prostranství (ulici, náměstí, parku, apod.). Takto vzniklá vyobrazení je možno rozmnožovat a šířit i bez svolení autora původního díla, avšak autor a název původního díla by měli být uvedeni. Tato výjimka se nevztahuje na trojrozměrnou kopii původního díla například stavbou či sochou. Toto ustanovení českého práva nemá protějšek ve všech zemích. Například ve Francii, kde je návrh nočního osvětlení Eiffelovy věže chráněn autorským právem, je proto zakázáno bez dovolení šířit noční fotografie Eiffelovky. Zákon také obsahuje ustanovení o tzv. úřední a zpravodajské licenci, kdy se libovolné dílo smí v odůvodněné míře používat pro úřední účely, resp. aktuální zpravodajství. Autorské dílo se také smí volně používat pro nevýdělečné účely v rámci občanských a náboženských obřadů či v rámci školního představení. Obdobné výjimky - knihovní licenci - mají knihovny, archivy apod. Všechny výjimky z autorskoprávní ochrany podléhají podle Bernské úmluvy tzv. trojstupňovému testu. Jakoukoli výjimku či omezení autorského práva lze podle tohoto testu aplikovat jen ve zvláštních případech (nesmí se jednat o běžný základní stav), nesmějí být v rozporu s běžným způsobem užití díla a nesmějí jí být nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy autora. Užití pro osobní potřebu Autorský zákon používá termínu užití díla, ze kterého ovšem výslovně vyjímá užití pro osobní potřebu. Jakékoli dílo kromě počítačového programu či elektronické databáze proto kdokoli smí pro svou osobní potřebu konzumovat, zhotovit záznam, rozmnoženinu či napodobeninu (netýká se rozmnoženiny či napodobeniny architektonického díla stavbou). Takto vzniklé rozmnoženiny nesmějí být využity k jinému účelu (např. je nelze dále šířit). Aby taková užití pro osobní potřebu nebyla na újmu autorů, poskytuje autorský zákon autorům paušální platby v souvislosti s takovým užitím. Každý výrobce či dovozce strojů a přístrojů pro rozmnožování tiskovin, zvukových či filmových nahrávek, výrobce či dovozce nenahraných nosičů zvukových a filmových záznamů apod. je povinen platit paušální poplatky tzv. kolektivnímu správci, tzn. organizaci, která takto vybrané prostředky spravuje a rozděluje autorům. V praxi je proto součástí ceny každého prázdného CD média, videorekordéru či kopírky drobná platba (ve výši několika procent ceny) kolektivnímu správci práv. V Česku jsou kolektivními správci v současnosti DILIA, Ochranný svaz autorský, Intergram, OOA-S, GESTOR a Ochranná asociace zvukařů. Soudní dvůr Evropské unie v roce 2014 rozhodl, že vnitrostátní předpisy pro právo na rozmnoženiny pro soukromé užití musí rozlišovat mezi oprávněnými a neoprávněnými zdroji. Vyčerpání práva na rozšiřování Autorské právo neomezuje kohokoli v prodeji oprávněně nabytých kopií autorského díla. Je proto zcela v souladu se zákonem, pokud např. zákonný vlastník knihy či CD, jejichž obsah je chráněn autorským právem, takovou knihu či CD prodá. V zákoně je tento princip definován tím, že autorovo právo na rozšiřování originálu či konkrétní rozmnoženiny (v daném státě, resp. v EU) je vyčerpáno prvním prodejem či jiným převodem vlastnického práva, kterým je dílo oprávněně rozšířeno. Toto vyčerpání se však netýká práv na pronájem a půjčování. Fair use V některých zemích (hlavně USA, částečně také Spojené království) je ochrana autorských děl oslabena tím, že některé způsoby jejich využití bez svolení autora jsou označeny jako „rozumné, patřičné“. Sem patří využití za účelem kritiky, parodie, komentáře, výuky, výzkumu apod. V Česku podobné ustanovení neexistuje, jistou podobnost vykazují některá výše uvedená omezení. Kritika Současná úprava autorských práv je celosvětově kritizována z hlediska koncepce. Jedna skupina kritiků odmítá autorské právo jako uměle vytvořený monopol, který narušuje tržní prostředí. Jiní zastávají koncepci autorského práva jako účelového nástroje na podporu nové tvorby. Tato skupina kritizuje především příliš dlouhou dobu platnosti majetkových práv v poměru k průměrné komerční životnosti díla (argumentují, že většina tvorby bude zapomenuta dřív, než vyprší její ochrana) a omezení práva vytvářet a šířit odvozená díla. Kritici se neshodují na tom, zda je třeba autorský zákon pouze od základu reformovat, nebo bez náhrady zrušit. Dále je předmětem kritiky možná změna významu autorskoprávní legislativy způsobená vývojem technologií. Kritici argumentují, že formulace Bernské úmluvy udělující autorům výhradní právo vytvářet rozmnoženiny díla pochází z doby, kdy nástroje na hromadnou tvorbu kopií byly doménou výhradně vydavatelů. Autorská práva tedy podle nich existují výhradně na ochranu autora před vydavatelem a vůbec se nemají týkat nekomerčního užití děl. V České republice je předmětem kritiky i postavení kolektivních správců, zejména jejich zákonné právo vybírat poplatky a udělovat licence k některým druhům užití i jménem autorů, které příslušný kolektivní správce nezastupuje. Kritizováno je také ustanovení autorského zákona, podle kterého může oprávnění k výkonu kolektivní správy pro každou skupinu kolektivně spravovaných práv získat pouze jedna organizace. Související témata Licence Právo na různé způsoby užití díla je možno převádět, prodávat apod. Například hudební skupina při nahrávání desky typicky podepíše smlouvu, na jejímž základě bude mít produkční firma exkluzivní právo na šíření nahrávky, zatímco hudebníkům firma poskytne nějakou odměnu (např. určenou nějakým procentem z výnosů, případně pevnou platbu). Základním typem dohody o autorských právech je tzv. licence, licenční smlouva. Pomocí licenční smlouvy autor poskytuje oprávnění k užití díla za určitých podmínek (nejčastěji na základě odměny). Licence může být výhradní nebo nevýhradní – v případě výhradní licence se autor zavazuje, že licenci neposkytne nikomu jinému. V českém právním řádu není možné převést či prodat samotná autorská práva – ta zůstávají vždy autorovi. Stejně tak nemůže autor poskytnout licenci na způsob využití, který v době udělení licence nebyl znám. Tato ustanovení mají za cíl chránit autora před uzavřením nevýhodné smlouvy. Jiné formy duševního vlastnictví Autorské právo není jedinou formou tzv. duševního vlastnictví. Základní rozdíly mezi autorským právem a ostatními formami jsou v subjektu ochrany: autorské právo chrání tvůrčí či umělecké ztvárnění ideje, patentové právo chrání ideu, která zakládá vynález, ochranné známky chrání označení používané ve vztahu k výrobku či službě a užitný či průmyslový vzor chrání technické řešení, resp. vzhled výrobku. Ačkoli různé formy duševního vlastnictví jsou na sobě nezávislé, často je jeden objekt chráněn na základě více forem současně. Například u Spejbla a Hurvínka jsou vzhled a jména loutek chráněny ochrannými známkami, zatímco loutky samy jsou stejně jako konkrétní divadelní představení chráněny autorskými právy. Jedním z podstatných rozdílů také je, že autorské právo má striktně omezenou časovou platnost, zatímco ochranná známka může platit neomezeně dlouho, pokud je neustále využívána a jsou pravidelně placeny poplatky příslušným úřadům. Označení © a ℗ V některých státech (hlavně v USA) bylo dříve nutné dílo registrovat, pokud mělo požívat ochrany autorským právem. Všeobecná úmluva o autorském právu z roku 1952 umožnila, aby byla v těchto státech díla z jiných zemí (kde registrace nebyla podmínkou ochrany) chráněna i bez registrace, pokud byla označena tzv. copyrightovou výhradou. Takové označení obvykle sestávalo ze značky písmene c v kroužku – ©, případně slova copyright, následované rokem vzniku a označením držitele autorských práv. Ve většině zbytku světa a od roku 1989 i v USA však takové označení není vyžadováno – dílo je chráněno automaticky, aniž by to na něm muselo být výslovně uvedeno a aniž by se autor musel jakkoli registrovat. (Označení je z právního hlediska vyžadováno pouze pro díla, která vznikla před přijetím Bernské úmluvy příslušnou zemí, to je ale evidentně okrajový případ.) Označení © se přesto často objevuje, má však spíše informační hodnotu; jeho právní význam je minimální, dá se pouze předpokládat, že by v případném soudním procesu mohlo označení zdůraznit fakt, že viník o tom, že se jedná o chráněné dílo, musel vědět, neboť je to na díle explicitně uvedeno. Poblíž tohoto označení se také často objevuje výraz „všechna práva vyhrazena“ – ten má svůj původ v úmluvě z Buenos Aires, která již byla překonána novějšími mezinárodními smlouvami, podle kterých autorskoprávní ochrana vzniká automaticky a toto upozornění opět není vyžadováno. I zde se tedy jedná o čistě informativní poznámku. Obdobou symbolu © je symbol ℗, který označuje tzv. fonogramovou výhradu podle Římské úmluvy. Takto se na zvukových nosičích uvádějí informace o nositelích práv k fonogramu a k právu výkonného umělce k jeho výkonu. V Unicode má symbol © kód U+00A9, symbol ℗ má kód U+2117. Do (X)HTML lze znak © zapsat entitou ©. Na klávesnici tyto symboly zpravidla nejsou, ve Windows lze znak © zapsat pomocí Alt+0169. Kromě těchto znaků, jejichž význam je přímo definován jako označení copyrightu, obsahuje Unicode další graficky podobné značky: Zajímavosti Existují případy, kdy se s některými konkrétními díly zachází zvláštním způsobem, který je výslovně vtělen do zákona. Například do současného autorského zákona platného ve Spojeném království byl vložen dodatek, podle něhož je londýnská dětská nemocnice Great Ormond Street Hospital navěky (!) držitelem autorských práv na pohádku o Petru Panovi, která jí původně věnoval autor James Matthew Barrie v roce 1929. Nemocnice ovšem nemá plná autorská práva, její role je omezena na pobírání autorského honoráře. Zvláštní statut má ve Spojeném království také Bible krále Jakuba – zatímco ve zbytku světa se již zpravidla jedná o volné dílo, ve Spojeném království je držitelem autorských práv Koruna a pro šíření je třeba povolení. Velmi zajímavou skutečností jsou autorská práva v Číně. Teprve s rostoucím potenciálem Číny pro zahraniční obchod v posledních desetiletích se tamější zákonodárci začali zaobírat autorskoprávní legislativou. Do té doby byla Čína obecně považována za stát, který na autorská práva příliš nedbá. Proces přijetí zákona o ochraně duševního vlastnictví, potažmo práv autorských, byl výrazně urychlen se vstupem Číny do Světové obchodní organizace (WTO) 11. 12. 2001. Čína musela přizpůsobit své právní předpisy požadavkům mezinárodní dohody o ochraně duševního vlastnictví. Tím, že čínský autorský zákon není prověřený léty praxe, nastávají praktické problémy. Příkladem může být to, že často dochází k místnímu protekcionismu na úkor zákona nebo že pro sankciování porušitelů autorských práv není vytvořen speciální úřad a tyto případy tedy musí řešit nezpůsobilé orgány. Schválením nového autorského zákona 121/2000 Sb. došlo k naplnění závazku České republiky, které bylo vyžadováno pro vstup ČR do EU. Tento nový autorský zákon ve svém znění plně respektuje směrnice EU, ovšem jako zákon každé jiné země EU má své individuální prvky. Evropská unie se snaží o právní sblížení všech členských zemí, ale toho nelze dosáhnout úplně (např. kvůli tradicím jednotlivých států). V roce 1996 vyhlásilo UNESCO 23. duben (pravděpodobný den narození a den úmrtí Williama Shakespeara) světovým dnem knihy a autorských práv. Odkazy Reference Literatura Aktuální znění zákona č. 121/2000 Sb. Bernská úmluva o ochraně literárních děl ve znění pařížské revize z roku 1971 – vyhláška MZV č. 133/1980 Sb. FALADOVÁ, A.: Autorské právo v praxi. FCC Public, Praha, 2015, Související články Licence CopyCamp Copyleft Creative Commons Externí odkazy Oddělení autorského práva Ministerstva kultury ČR Novela autorského zákona významně ovlivní také práci se softwarem na Živě.cz Novela autorského zákona a počítačové programy na serveru eAdvokacie.cz Novelizovaný autorský zákon a „kopírování“ pro osobní potřebu na serveru eAdvokacie.cz Právo duševního vlastnictví


source: CulturaX

text: Články k tématu: jižní čechy | Globe24.cz Články k tématu: jižní čechy Trápení jihočeských obyvatel? Průzkum ukázal, co jim chybí České Budějovice - I dnes pro Vás máme pravidelný předvolební seriál, který vychází z exkluzivního průzkumu společnosti pro televizi Nova. Tentokrát se podíváme na to, co nejvíce trápí obyvatele jižních Čech.


Dveřní klika jilmová Jilmové dřevo má ze všech pěti materiálů používaných pro dřevěné kliky nejvýraznější kresbu. Pohled na jilmovou kliku v nás vyvolává pohyb, při jejím uchopení jsme překvapeni, že padne do ruky jako ulitá. Leckoho přivede do úžasu, jiní zase řeknou: „Jé, hele, dřevěná klika, to je dobrý!“ Najdeme v ní hravost, vtip a krásu. Tím vším zdobí dveře a okna světlé barvy. Pokud je pro Vás její štítek příliš umělecky nepravidelný, můžeme vyrobit štítek klasického, oválného tvaru, viz třešňová dveřní klika. Rozměry: 14,5 cm x 6,8 cm x 3,7 cm. Cena této kliky: 1490,- Kč Klika je nádherná! Je tak příjemné otevírat a zavírat dveře do domu :-)!!! Jana Buřičová, Stachy Klika je krásná a zatím si ji každý všiml jako prvního detailu v celé místnosti. Dřevěnou kliku jsem si vybral z praktických důvodů - do sauny nemůžete dát materiál, který se rozžhaví a výrobky z Mavlnky mne na internetu oslovily. Nicméně po montáži, když jsem zjistil, že je to dekorativní prvek, bych zvolil dřevěnou kliku ke všem dveřím v domě. Hodí se i k moderním dveřím a nečekaně k rovným liniím, skleněným dekorům a plovoucím podlahám. Martin Střelka, Brno Pocit, dojem ale i fakt z otevírání dveří klikami vyrobenými ve Vaší dílně je vskutku prostý. Naprostá jednoduchost, ladnost, jemnost. Lépe to popsat nedovedu, všichni kliky obdivují. Děkujeme za ně. Alena Machálková, Brno Přidej do objednávky Zpět k ostatním výrobkům


na Floridě i v dalších zemích.


Během prázdninových měsíců nepojedou některé autobusové linky.


Byl okouzlující a některým ženám hodlal splnit sen o společném životě. Jenže Michal Gálik měl také zásadní vadu na kráse: z žen jen lákal peníze, a když se jejich prostřednictvím dostal k téměř...


Příroda nebo Virtualita? Vysvětlení astrologického archetypu V tomto článku se pokusím vysvětlit esenci Selené na základě vícero opakujících se konstelací s různými skupinami lidí, kteří dopředu o Seléné vůbec nic nevěděli. Experiment prověřoval i kolega konstelátor Čeněk Rosecký s jinou skupinou lidí se stejným výsledkem. (Docházelo k podobným interakcím mezi Seléné, ženským a mužským principem, Zemí a babou jagou). Text má charakter rychlých prozatímních pracovních črt a poznámek, které si můžete ve svých úvahách libovolně pospojovat a dovádět k dalším souvislostem. V první části se pokusíme vysvětlit, co Selené vlastně představuje a co ostře kontrastuje s tím, jak je Selené obvykle vykládána - totiž jako symbol "duchovního štěstí", bod "dobré karmy" atd. A v druhé, astrologické části si povíme o aspektech mezi Selené a jinými planetami a o působení Selené v astrologických domech (což je pojato odlehčeně). Důležité upozornění: v tomto článku se nezabýváme Měsícem, kterou vidíte každý den na nebi (tento archetyp je popsán zde ). Ani se nezabýváme perigeem lunární dráhy, který se také někdy nazývá Bílá Luna (ten jsme zkoumali také, ale jeho vliv není při výkladu horoskopu prakticky využitelný). Mluvíme o Selené, imaginárním tělesu obíhajícím kolem Země v sedmileté periodě po imaginární kruhové dráze. O jeho výpočtu si povíme později, nyní si řekneme o jeho významu. Co vlastně Selené představuje? Podoba Selené Selené (v konstelacích) na první pohled působí jako bohyně, křišťálová láska, víla, nadpozemská nádhera, je oslňující, obdivuhodná, vyvolává (hlavně v ženách) silnou přitažlivost. "Ona je dokonalá, tak krásná, chci být jako ona, byť se jí nikdy nevyrovnám", s tímto voláním ji následuje žena, respektive ženská část v muži. Zvláště pokud je žena zraněná , zdá se jí, že u Selené nalezne útěchu a smíření. Přitahuje k sobě zlomené duše. (Namotávání k duchovnímu by-passu). Selené se navenek tváří jako trpící a krásná Panna Maria, trpící a zbožná, nadpozemsky krásná jako Měsíček na nebi hlubokém. Ale pozor - to je iluze, kterou se Selené snaží vyvolat! Panna Marie je ve srovnání s ní "obyčejná dívka" z masa a kostí, která v sobě obsahuje hlubokou lásku a pokoru (viz konstelace na Notre Dame, kde Panna Marie hovoří ). Sledujte rozdíl mezi prostotou této dívky a magicky oslňujícího principu Selené , který svádí a pokouší. Selené jako se paraziticky a chameleonsky snaží tento archetyp Panny Marie vytěžit a nenápadně si stoupá na jeho místo. Asi jako když si predátorský pavouk stoupne za vaše záda a předstírá, že je hodná maminka a čeká, až si k němu jako muška sami naleznete cestu. Během toho se sladce usmívá a čeká na vás s nabídnutou náručí.


Story HD se má prodávat za 140 dolarů (tj. zhruba 2 400 korun), a to pouze s bezdrátovým připojením (tedy žádné 3G jako u Kindlu). Prvním prodejním dnem byla neděle 17. července (a zatím pouze v USA).


source: fineweb

text: Výbor pro civilní nouzové plánování Upozornění: Opouštíte stránky HZS Olomouckého kraje. Odkazovaná stránka se nenachází ve struktuře stránek HZS Olomouckého kraje, ale na stránkách GŘ HZS ČR. Na požadovanou stránku budete během 8 sekund přesměrováni. Pokud jste nebyli automaticky přesměrováni, nemáte povolený JavaScript. V tom případě klikněte na následující odkaz: Výbor pro civilní nouzové plánování


26. 6. 2013 Fire Emblem: Awakening Inteligent Systems jsou skutečně zručnými řemeslníky ve svém oboru. Proto mi přišlo s podivem, když prosákly zprávy, že Awakening měla být jejich poslední hra, kdyby se jí neprodalo alespoň 250.000 kusů. Nechápu ty obavy - hry se nakonec prodal téměř milion a to hra vyšla teprve letošního dubna v Evropě (v Japonsku již loňský duben, v USA únor 2013), čili nemusíme mít o sérii strach. Mám rád tahové strategie a vedle skvělé série Advance Wars bych řekl, že Fire Emblem patří mezi zástupce žánru, který v současnosti dokazuje, že tahovky nejsou ani v nejmenším mrtvé. 21. 6. 2013 Hired Guns Díky nedávno proběhlé Amiga Hired Guns párty jsem konečně zjistil, v čem že je krása, kouzlo a pointa legendární hry Hired Guns. Jak tomu u starých her bývá, není snadné jim přijít na kloub a obvykle je zdaleka nejlepší teleportovat se do starých časů. A k tomu právě posloužila výše zmíněná párty. Vrhli jsme se na hru, jako vyhladovělí supi a pokořili jsme dobrých šest úrovní (tj. celkem asi polovinu povinných), abychom pak po několika hodinách odcházeli od Amigy úplně zpocení a s vrávoravým krokem. Tohle je hra, kterou si zkrátka musíte zažít na vlastní kůži, žádné čtení článků, sledování Youtube nebo tlachání v hospodě to nemůže nahradit. XBOX ONE - povzdech mimo záznam Ach jo, škoda. Microsoft couvnul ze svých přísných restrikcí. Je to škoda a myslím to vážně. Totiž - nejsem fanoušek jejich přístupu, v žádném případě bych to nepodpořil, ale zároveň nutno uznat, že by se v kontrastu s Playstation 4 dalo hovořit o jisté diverzifikaci trhu. Jde mi jen o to, že bych rád viděl přímé následky jejich rozhodnutí. A je mi opravdu líto, že podlehli nátlaku řvoucích puberťáků, kteří předevčírem objevili memecreator.com. Ano, miliony předobjednávek jsou sice velké gesto, ale žurnalisté by neměli zneužívat své pomoci a odsoudit produkt, který má vyjít za půl roku. Žijeme v uhozené době. Zákazník by si měl sám zvolit, co mu vyhovuje ke koupi. Takhle jsme odebrali 19. 6. 2013 Nehraní her Váhal jsem, zda-li se tento příspěvek nehodí spíše na web Gameta.cz, ale nakonec jsem usoudil, že je to spíše deníkový zápis. Zkrátka a dobře - všimli jste si, že hodně lidí se rádo dívá na hru, když ji ale hraje někdo jiný? V souvislosti s tímto již někdo dříve přišel s nápadem, že by se udělalo třeba promítání v kině a diváci by tak měli třeba dvě hodiny unikátního prožitku. Hry jako Heavy Rain by si o to říkaly, ale jistě by bylo zajímavé sledovat i akční hry, strategické, RPG, potažmo adventury. Rád bych se takového projektu zúčastnil, kdyby to někdo chtěl zorganizovat... avšak v souvislosti s tímto nápadem jsme nedávno na jedné domácí pařbě udělali něco, co ještě více prohlubuje tento pasivní princip hraní na metaúroveň. 18. 6. 2013 Donkey Kong Country Returns 3D Můžeme kritizovat Nintendo za servírování té samé kaše dokola. Ale když pak skepticky zaboříte svou lžíci do zdánlivě okoukané hmoty, objevíte zcela nové chutě, které by vás předtím ani ve snu nenapadly. Žánr hopsaček je v současnosti velice živý, zejména díky indie scéně. Dalo by se namítnout, že potenciální hráč má na výběr z tolika titulů (a navíc mnohdy zdarma), že remake Donkey Konga nemá šanci uspět. Jenže ouha! Po slabé hodince hraní snad každý dojde k závěru, že nikdo, opakuji NIKDO neumí dělat tak dobré hopsačky, jako právě Nintendo. 17. 6. 2013 Report z Old School Hired Guns Amiga párty 2013 Jestli si nějak představuji ideální pařbu, tak přesně takto. Vynikající parta, parádní atmosféra, HODNĚ HRANÍ, experimentování s Amigami a sdílení nadšení z téže věci mezi správnými lidmi. Nebojím se říci, že Stará Škola převzala otěže Papíren v plné síle a že zvládla nápor emočního vypětí, které bylo pro předchozí akce natolik typické. Jinak řečeno - kdo tam nebyl, tak si to teď marně vyčítá! 16. 6. 2013 E3 2013 Letošní E3 je velice důležitá. Po nemastných neslaných letech 2011 a 2012, kdy největší hráči mleli z posledního a Microsoft se SONY pohotově oznamovali novou generaci pohybového ovládání, jsme se ocitli v roce 2013. V roce, ve kterém se naplní deset let od vydání Playstation 3 (alespoň dle japonské matematiky), kdy nastupuje nový XBOX a kdy už doma mám WiiU. Co mi konference řekla o následujícím roce, který nás čeká a nemine? 4. 6. 2013 Projekt Gameta.cz Deník Nespokojeného Hráče původně skutečně vznikl, jako "deník" mé maličkosti, jakože hráče, zachytávající denní rozmary tohoto povolání. Tu a tam se tady ale objevovaly i nějaké moje nápady na hry, které však v toku herních zážitků zapadly. Moje ideje ne vždy aspirují na úroveň realizace - koneckonců, kdybych měl do svých myšlenkových pochodů ještě zahrnout faktor nutné realizace, stal bych se natolik omezeným, že bych nakonec nic nevymyslel. Ale zároveň mi bylo líto nechávat tyto nápady zcela vyhasnout. Nejsem však s tímto problémem jediný na světě. A tak jsem spojil síly s Matějem Smetanou a založili jsme projekt GAMETA.CZ. 3. 6. 2013 Hra měsíce - Diablo Ať si kdo chce co chce říká, kopírování je určitou formou uznání kvality originálu. Tento měsíc se pojďme podívat na hru Diablo - kdo od koho kopíroval? To se s odstupem času dá asi jen velice těžko posoudit, ale vliv různých her je patrný. Old School Amiga párty 2013 - Hired Guns! Po pečlivém zvážení došlo k definitivnímu roz 1000 hodnutí - hrou letošní párty jsou Hired Guns! Nemohu se dočkat! Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


18. 6. 2013 Donkey Kong Country Returns 3D Můžeme kritizovat Nintendo za servírování té samé kaše dokola. Ale když pak skepticky zaboříte svou lžíci do zdánlivě okoukané hmoty, objevíte zcela nové chutě, které by vás předtím ani ve snu nenapadly. Žánr hopsaček je v současnosti velice živý, zejména díky indie scéně. Dalo by se namítnout, že potenciální hráč má na výběr z tolika titulů (a navíc mnohdy zdarma), že remake Donkey Konga nemá šanci uspět. Jenže ouha! Po slabé hodince hraní snad každý dojde k závěru, že nikdo, opakuji NIKDO neumí dělat tak dobré hopsačky, jako právě Nintendo. Donkey Kong je klasická hopsačka, která staví na dvou základních pilířích. Prvním je ovládání. Precizní a přesné ovládání naší postavičky. Náš opičák má relativně omezenou paletu pohybů, avšak velice záleží na tom, v jakém okamžiku stisknete tlačítko. Je opička dostatečně rozběhnutá? Skáčeme skutečně z posledního možného pixelu plošinky? Držíme tlačítko po tu správně dlouhou dobu, abychom dopadli na správný pixel jiné plošinky? Ne? Tak hybaj na začátek úrovně, mínus jeden život a znova. A znova. A znova. 1000 Po několika opakováních se hráč prostě hře přizpůsobí. Ta místa, která nás stála mnoho životů, začneme náhle procházet, jako horký nůž máslem. A tím se dostáváme k druhému základnímu pilíři hry - level design. Kreativita, s jakou se autoři pustili do vývoje hry, je neuvěřitelná. Doslova každičká úroveň obsahuje jeden dva momenty, při které jako hráč radostně poskočím, jak že mne to zase vypekli. Jednou je to série papoušků v kopci. Jindy je to mořšký příboj. Pak zase létací pasáže, ovládané jenom jedním tlačítkem. S důlním vozíkem na zakulacené koleji. Nepřátelé, které je potřeba zabít dvojím či dokonce trojím pohybem. S každou odehranou úrovní se hra nafukuje, stává se komplexnější, až vrcholí na konci světa ve formě bosse. Pak se přesuneme do dalšího světa a sledujeme evoluci nových elementů v novém prostředí. Donkey Kong sází na provařené klišé. Nenajdete v něm jedinou věc, kterou jste již někdy v historii neviděli. Boduje ale tím, že tyto staré známé věci představuje v nových a někdy nečekaných kombinacích. Vysloveně se těšíte na to, co budete překonávat v další úrovni. A jakmile se nabažíte, přijde další úroveň a bažení začne znova. Hra zkrátka konstantně baví, od prvního do posledního okamžiku. Musíte se ale připravit na to, že součástí potěšení ze hry je také vysoká úroveň frustrace. Člověk opravdu musí zatnout zuby a pokusit se proskákat obtížnou pasáž znova a znova. Jenže to ve stavu rudé vytočenosti mnohdy nejde, takže doporučuji dát si pár hodin pauzu (třeba hraním Fire Emblemu) a pak se do hry pustit zčerstva. Jakmile ale zákys překonáte, rozlije se vám na tváři úsměv a na kritická místa už vzpomínáte, jako na noční můru, ze které se nakonec vyklubal krásný sen. I když jsou to bezmála tři roky, co jsem hrál Wii verzi, do paměti se mi vpálila nejedna pasáž, kde jsem umíral tempem jepice se sebevražednými sklony. Naštěstí jsem si i zapamatoval, jak ona kritická místa projít bez ztráty kytičky. A tak jsem se dobrou polovinu hry nostalgicky vzpomínal a kochal se. Tím chci říci, že pokud máte s předlohou zkušenosti, hraní 3D remaku není ztráta času v žádném případě. Zábavnost hra neztratila. Ve srovnání s Wii verzí je zde několik zásadních rozdílů. První je očividný - snížení obtížnosti díky většímu počtu srdíček a také díky zeleným balónkům, které nás mnohdy vytáhnout z kdejaké nepříjemné šlamastyky. Z technického hlediska je hra prakticky identická, 3D zobrazení je samozřejmostí, ale dnes snad už na 3DS nikdo nepoužívá 2D, nebo se pletu? Hra každopádně vypadá i na přenosném displayi naprosto parádně a zvučí stejně tak dobře. Zatím co Mario ve svých 2D inkarnacích ukazuje, jak daleko lze zajít ve vymýšlení nových prvků, Donkey Kong se vrací vysloveně ke kořenům žánru a zkoumá, co lze ze hry naopak odstranit, aby byl gamedesign co nejjednodušší. Přitom ale díky inovativním kombinacím vytváří porci výzvy, při které tu a tam ještě rádi sáhnete po Super Guide. Průvodce úrovní zdánlivě nijak nepenalizuje, ale jelikož se objeví až po ztrátě pěti těžce vydobytých životů, je to celkem přijatelná pomoc. Zatím jsem neměl možnost vyzkoušet multiplayer, ale upřímně od této hry bych nečekal víc, než je poctivá singlepayerová kampaň. Nyní se nacházím v samotném závěru hry a 3DS mi hlásí necelých deset odehraných hodin. To se sice může zdát, jako celkem malá hodnota, ve skutečnosti jde ale o deset hodin intenzivní a neutuchající zábavy. I když otevřu 3DS v tramvaji jen na několik minut, zavírám ho pak úplně zpocený. A ne, není to aktuálně horkým počasím. Tuto schopnost nemá mnoho her a Donkey Kong v tomto ohledu naprosto exceluje. Jelikož Nintendo na E3 oznámilo nové pokračování pro WiiU, řekl bych, že Donkey Kong Country Returns 3D je vhodným způsobem, jak začít kampaň. Chcete-li opravdu klasickou hru v novém kabátě, která se vyrovná původní SNES hře od RARE z roku 1994, našli jste ji. Někdo by lpění na tradici vytknul, já to ale musím vyzdvihnout. Přenosná verze je opravdu o něco lepší, než originál na Wii, čili hodnotím s klidným srdcem 8/10. 2 komentáře: Hre síce dávaš 8/10 ale nikde nespomínaš prečo tie 2 body strhávaš. (Teda okrem občasnej flustrácie)OdpovědětVymazatOdpovědi To ne snad, že bych něco strhával, ale spíš že hra neaspiruje na vyšší příčky hodnocení. Třeba bych uvítal nějakou sociální složku se Streetpassem a nějakou promakanější multiplayer komponentu, uměl bych si představit i lepší story - ale to nebylo v hledáčku autorů. Ono nikdo totiž nemůže popírat, že jde o nastavovanou kaši (navíc remake remaku), byť VELMI chutnou kaši.Vymazat


Památky městečka Měděnec, bývalý politický okres Přísečnice (Kupferberg) V centru obce. Pozdně barokní 1803-14 na místě staršího dřevěného kostela z r.1581 Kaple Neposkvrněného početí P.Marie 1674, na vrchu Měděnci nad městem, prázdná, nadmořská výška 910m.n.m. Vrcholovou rotundovou kapli Neposkvrněného početí Panny Marie dal postavit roku 1674 František Julius vévoda ze Sachsen-Laenbergu jako poděkování za výnosy ze zdejších dolů. V roce 1988 byla opravena zaměstnanci Rudných dolů Měděnec a v roce 1994 proběhla další rekonstrukce,kterou provedla obec. Ke kaply stále dochází procesí vždy na Měděneckou pouť v září každého roku. Kaple na Mědníku málem nepřežila roky po skončení 2. světové války. Pak však byly přece jen prováděny aspoň nejnutnější opravy. Celkové rekonstrukce včetně interiéru se dočkala v roce 1994. Vrátila se do ní i soška Madony, kterou před zničením zachránil jáchymovský děkan. Originál 170 cm vysoké plastiky je uschován, při slavnostech bývá v kapli její věrná kopie. Patrně součást pův.panského dvora s tvrzí, v rohu náměstí Pod vrchem Mědník, hornická Za městečkem U kostela, 1. pol. 18.stol., podstavec s fig.reliéfy Před kostelem pomník s česko - německým nápisem „V upomínku padlým ze světových válek 1914 -1918, 1938 – 1945 Památník obětem požáru Na místě ústavu, 1984 Od Josefa Světlého Patrová se sedlovou střechou a barokní věžičkou v hřebeni. Po požáru 1856, cibulová věžička koncem 19.stol. nahrazena negotizující podobou. mezi lety 1520-43, zanikla za 30ti leté války. Zmiňovaná 1577, zbořena po 1970. Měděnecké panské sídlo vzniklo pravděpodobně současně s městem kolem roku 1520, přestože tvrz je zde výslovně připomínána až roku 1577. Poté sloužilo Fictumům a jejich nástupcům jako středisko malého statku. Rezidenční funkci ztratilo pochopitelně po roce 1628 v souvislosti s připojením k Hauenštejnu. Literatura se je doposud nepokusila lokalizovat. Lze důvodně předpokládat, že po roce 1628 nebylo zbořeno, ale sloužilo majitelům i nadále z zajištení správy majetku. Jelikož vzniklo zřejmě současně s městem, je více než pravděpodobné, že stávalo v poplužním dvoře, který se stal nedílnou součásti městské zástavby. Katastrální mapa města z roku 1842 dokládá, že bývalý dvůr, který byl později rozparcelován, byl položen při severním rohu náměstí, poblíž kostela Narození Pany Marie. Lze přitom předpokládat, že panským sídlem bývala jeho přední část. Tedy budova dvora vysunutá do náměstí mimo jeho severní linii. Tuto teorii vyslovil jako první badatel J. Crkal a dosud nic nenasvědčuje, že by nebyla pravdivá. Dlouhá budova západně od tvrze patrně sloužila hospodářským účelům, kdežto stavení vpravo bylo využíváno od roku 1819 jako fara. Dnes se o výše uvedených předpokladech již nemůžeme přesvědčit, neboť celá severní strana měděneckého náměstí podlehla po roce 1970 demolici. Tamní tvrz je tak opět dokladem závažný ztrát informací způsobených nepromyšlenou destruktivní činností bez náležité dokumentace. [Turistická chata] na Měděnecké hůrce, vyhořela 5.8.1939 [Hotel Zur Sphinx] Nedaleko Sfing vznikl v první polovině sedmdesátých let devatenáctého století výletní ubytovací hostinec s příznačným názvem "U sfingy". v roce 1927 byl rekonstruován a začalo se mu říkat "Sphinxbaude". Podle inzerátu z roku 1923 byl jeho majitelem E. Walenta a nabízel turistům, letním hostům, spolkovým a školním výletům levné pokoje s překrásným výhledem, vynikající kuchyni, originální rakouská a uherská červená a bílá vína, výborné světlé i tmavé pivo a plzeňský Prazdroj. Idylické časy vynikající kuchyně a výborného piva v hotelu "U sfingy" vzaly za své s příchodem druhé světové války. Za války byl hotel změněn v doléčovací a rehabilitační středisko SS a vývařovnu pro tábor Hitlerjugend nacházející se ve stráni pod Měděncem směrem k Horní Halži. Po roce 1945 přestala být jeho budova trvale využívána. Zpustlé trosky hostince odstřelili v roce 1968 vojáci Československé lidové armády. Ve 20.letech Továrna – ústav č.p.211 Do roku 1948 se v budově nacházela továrna na výrobu nití E. Altmana . V roce 1943 zaměstnávala 260 lidí z Měděnce a okolí. Od 50. let minulého století byla v této budově poddůstojnická škola Pohraniční stráže, která zde sídlila asi do roku 1960. Poté byla budova využívána k různým účelům. Ústav sociální péče se zde působil do roku 1984. Kdy budova vyhořela S vchodem v úrovni patra, pro případ zimní nadílky sněhu. Široká ul. S vchodem v úrovni patra, pro případ zimní nadílky sněhu. Dům č.p.176 Náměstí. S vchodem v úrovni patra, pro případ zimní nadílky sněhu. 1995 zbořeno Doly na měď Štola P.Marie Pomocné (Mariahilfe) Po těžbě ve vrchu Mědník, od 2007 přístupné veřejnosti. Bezmála tři sta metrů dlouhá podzemní chodba má osvětlené komory, uvnitř s figurínami v dobovém oblečení. Zlatým hřebem prohlídky je nasvícené jezírko vzniklé ze zaplavené komory. Štolu využívali horníci od sedmnáctého století. Předmětem těžby byla hlavně měď. Od středověku vzniklo v nitru kopce Mědník množství štol a šachet. Štola Marie Pomocné na jižním svahu byla společně s labyrintem v roce 1910 zpřístupněna turistům. Staré štoly, místy pokryté zeleně jiskřícími povlaky, ve kterých dolování skončilo v sedmdesátých letech devatenáctého století, byly podle historiků upravené tak, aby se v nich dalo celkem pohodlně chodit. Přírodní památka jižně od obce 1449 Panství Nový Šumburk 1544 panství Měděnec a Hauenštejn 1629 panství Hauenštejn 1850 Politický okres Přísečnice, s.o.Přísečnice 1868 Politický okres Kadaň 1910 Politický okres Vejprty 1934 Politický okres Přísečnice 1938-45 Německý zábor 1945 Politický okres Vejprty 1949 Okres Karlovy Vary-okolí 845 m.n.m. Katastrofálně zničené, vybourané a neadekvátně dostavované centrum. Pův.hora připomínaná 1449 při objevu měděné rudy. 1520 založeno městečko, 1588 povýšené na královské horní město, ve 2. 1⁄2 20.stol téměř zbořeno. Město Měděnec je sice relativně mladé, neboť vzniklo až počátkem 16. století, ovšem v místech, kde bylo založeno, se těžily polymetalické rudy s obsahem mědi a stříbra již v první polovině 15. věku. Území s dominantním vrchem zvaným dříve Kupferberg (PB: správně Kupferhübel), tvořilo součást hradu Nový Šumburk. Městečko vzniklo kolem roku 1520 na pokyn majitele novošumburského panství Hanuše z Fictumu. Roku 1544 získali jeho část Šlikové, jmenovitě Jindřich Šlik. Od té doby patřilo město dvěma vrchnostem, šlikovské, řídící správu jeho části z hradu Hauenštejn (Horní hrad) a fictumovské, mající ústředí přímo v Měděnci. Roku 1597 ji získal jáchymovský mincmistr Kryštof z Taubenreutu a po jeho úmrtí roku 1607 vdova Voršila. Od ní koupil její díl města roku 1628 Jindřich Šlik z Holíče, obě části města spojil a podřídil hauenštejnské správě. Měděnec náležel od té doby k Hauenštejnu, později k Ostrovu nad Ohří a roku 1811 opět k Hauenštejnu. Samostatnosti již nenabyl. 1011 (2č) 1113 (20č) 44 obydlených 58 (35 obydlených) 2) E.Poche Umělecké památky Čech 3) K.Kuča Města a městečka v Č.na M.a ve S. 4) F. Musil, M. Plaček, J. Úlovec: Zaniklé hrady, zámky a tvrze Čech, Moravy a Slezska po roce 1945, Libri, 2005 A) medenec.cz (18.6.2012) B) Zanikleobce.cz (18.6.2012) C) Cs.wikipedie.org (18.6.2012) D) Dobrounoc.cz (Mirko Knauth) (18.6.2012) E) Nastup.cz (Ing.Jan Kadlec) (18.6.2012) F) turistika.cz (21.10.2014) Jaromír Lenoch © Aktualizace 21.10.2014 Předchozí editace: 18.6.2012


Péče o pleť _ uLékaře.cz


Zuzana Pavelková – badmintonistka – Kvalifikace na ME smíšených družstev Ve čtvrtek 10.11. jsem se přesunula z Přerova do Karviné, kde se od pátku do neděle konala kvalifikace na mistrovství Evropy smíšených družstev. S celým reprezentačním týmem jsme se sešli na večerním tréninku a den jsme zakončili společnou večeří. V pátek odpoledne nás čekal zápas s Izraelem. V tomto zápase jsem nehrála a „jen“ jsem fandila mým spoluhráčům z týmu. Potvrdili jsme roli favoritů a vyhráli jsme 4:1. V sobotu jsme hráli proti Lucembursku a tentokrát jsem nastoupila do singlu. Vyhrála jsem na dva sety a pomohla týmu k výhře 5:0. V neděli jsme nastoupili proti favorizované Francii a vítěz utkání měl jistý postup na ME smíšených družstev, které se bude konat v únoru 2017 v Polsku. Bohužel jsme nepřekvapili a po prohře 4:1 jsme se museli smířit s druhým místem ve skupině. Celý tým ale podal maximální výkony, takže se určitě nemáme za co stydět. Chtěla bych moc poděkovat celému týmu za úžasnou atmosféru po celou dobu našeho pobytu v Karviné, za úžasný servis, který nám byl na turnaji poskytován (musím vyzdvihnout fakt, že jsme měli v týmu i maséra Jardu Suchana, který se o nás perfektně staral a skvěle mezi nás zapadl) a samozřejmě všem divákům, kteří nás přišli podpořit a výborně fandili. Bylo super před nimi hrát a hnali nás dopředu. Děkuji organizátorům a ČBaS, za skvěle odvedenou práci.


Pomůžeme Vám s vybavením nemovitosti a nastavením jejího provozu.


text: Richard Bachman: Muž na úteku - Richard Bachman | Databáze knih 85%1293 hodnoceníx Každý večer všetci Američania sledujú obľúbenú televíznu show, hru Muž na úteku. Každý večer majú možnosť vidieť, či súťažiaci aj ďalší deň unikol smrti v rukách tzv. Lovcov, vycvičených zabijakov. Muža na úteku predstavia televíznym divákom ako nepriateľa štátu a spoločnosti a ľudia pri obrazovkách i mimo nich sa môžu podieľať na jeho dolapení a zlikvidovaní. Na toho, kto prežije tridsať dní, čaká lákavá cena — bilión dolárov. Doterajší maximálny rekord je osem dní... Práve sa do hry zapája nový súťažiaci, Ben Richards, nekonvenčný inteligentný rebel. Vsádza svoj život, aby takto získal peniaze na lieky pre chorú dcéru. Podarí sa mu to? Po Mŕtvej zóne, Podpaľačke, Treťom oku a Mizérii sa vám dostáva do rúk Muž na úteku, ďalší úspešný román Stephena Kinga, jedného z najznámejších a najlepších autorov psychologického thrilleru v USA. Román je napínavou hrou na život a na smrť. Stal sa námetom pre filmové spracovanie, v ktorom hlavnú úlohu — muža na úteku — hrá Arnold Schwarzenegger....celý text https://www.databazeknih.cz/images_books/72_/72216/muz-na-uteku-Uk1-72216.jpg 4.31293 Richard Bachman (3.) Vydáno: 1992, Práca Parádní. King ve vrcholné formě...tuto knihu bych přiřadil k souboru jako je 1984, Překrásný nový svět (Konec civilizace), Pán much, Mechanický pomeranč a Farma zvířat. jiri1154 Miluji ten film už jako malý kluk, takže tohle byla povinnost. Ztvárnění Bena Richardse jak v knize tak ve filmu bylo dokonalé.. Jen 3*, ale pořád lepší než film s Arnoldem!;-) moj prvý King, takže som ani až tak veľmi nevedel čo čakať, ale dobrý, napínavý príbeh z nedalekej buducnosti Kdysi jsem viděla film a moc se mi nelíbil,teď jsem si přečetla knihu a je podstatně lepší i když King napsal spoustu lepších. Ze začátky jsem z té knihy měla rozporuplné pocity. Ale nakonec jsem se nechala od mistra vtáhnout do příběhu a sledovala, kam až je nešťastný člověk schopen zajít pro druhé a co s ním dělá bolest... Z mého pohledu standardně kvalitní a zábavný King, v mnoha ohledech podobný Dlouhému pochodu (obě knížky navíc napsal pod svým pseudonymem). Hlavní hrdina je přesně takový, jakého byste mohli od Kinga očekávat, tempo příběhu je svižné a děj tak rychle pádí kupředu. Neočekávajte žádné hlubší myšlenky, Běh o život je čirý popcorn, který ale dělá svému žánru čest. Obecně mívám problém s tím, jak King své příběhy zakončuje, proto mě závěr Běhu o život spíše mile překvapil. Bez jakýchkoliv okázalejších twistů souzní s dosavadním průběhem příběhu, což u Kinga není úplně běžné. Tak opět další skvělá kniha. Úžasný příběh o muži co žil ve špatné době na špatné straně města. Když se jemu a jeho manželce podařilo pořídit si dítě, byl to takový " zázrak" bohužel dcerka byla nemocná a tak se muž, rozhodl přihlásit do šílené soutěže na život a na smrt, která jako velmi úspěšná reality show bavila ty z druhé strany města - smetánku. Díky chytrosti a lstivosti muže to byla velkolepá podívaná. Šokující, dokonalý konec, takže výborná kniha. Tak tohle byl skutečný běh, běh knihou, kdy jsem jen dychtivě přetáčela ze stránky na stránku. Drsná reality show, drsný svět a ještě drsnější chlápek. Jemu musel fandit snad každý. Konec byl skvělý, přesně tak jak to má být a jak King umí. POZOR SPOILER - Hvězdičku strhávám tak nějak za absurdní finální "běh" s vlastními střevy v náručí... To jako vážně? :-D Velmi působivé. Hlášky hlavního hrdiny skvěle pobaví, děj je napínavý, že byste mezi půlkama rozlouskli ořech a spousta témat má přesah i do současnosti. Rozhodně stojí za přečtení. Knihu jsem si půjčil již s větší znalostí díla Mistra. Samozřejmě nelitoval jsem, již před mnoha lety ještě pod pseudonymem - zasvěcený pohled do blízké budoucnosti. Dovedu si představit několik našich (spíše bulvárních TV stanic), že jsou schopny brzy něco podobného aplikovat-bohužel. Jako mnoho hodnotitelů zde jsem to "zmáknul" za jeden večer. Ono ani nešlo přestat. Konec byl jasný - Ben Richards to nemohl "zařídit" lépe. Skvostné !!! Skvělá kniha o děsivé budoucnosti lidské společnosti a její poněkud brutální zábavě. Jedná se o neuvěřitelnou jízdu, kniha má výborný rytmus a spád, hned od začátku nabere strhující tempo a nesleví z něj, děj ani chvilku nenudí. Je to u Kinga v podstatě už celkem klasika, ale i zde se mu podařilo skvěle vystihnout psychologii postav, respektive celé společnosti. Benovi budete celou dobu fandit a doufat, že to nakonec zvládne a nakopeme celému tomu zvrácenému systému zadek. Možná je to tím, že se tentokrát King tolik nemazlil s příběhem a má poměrně malý rozsah, ale přestože se mi kniha opravdu líbila a rozhodně ji mohu vřele doporučit, ani tak ji nepovažuji za jeho nejlepší dílo. King to umí ještě o chlup lépe. Nicméně jedná se o výbornou knihu, která je do posledního dechu natřískána akcí. Kniha, která předčila mé očekávání... film jsem viděla snad stokrát, byla to jedna z mála VHS kazet, které jsme měli kdysi doma, takže jsme ji s bráchou pouštěli pořád dokola a znali snad zpaměti :) Příběh v knize je skvělý, děj nestkutečně rychle utíká, kupředu ho ženou i kraťoučké kapitoly. Prostředí děsivé, společnost otřesná, hlavní hrdina má všechno těžce na háku a jde si tvrdě za svým. Fandila jsem mu, jeho rodině ještě víc... Černočerné, depresivní, ale při tom tak čtivé a napínavé! Zvlášť v samotném konci jsem jen nevěřícně kroutila hlavou, že to S. King (R. Bachman) vydal v roce 1982 a ne třebas 2001. Super Bachmanovina! Já jsem to četl už hrooozně dávno a skoro vůbec nic si z toho nepamatuju...až na tohle: Jak dělá Ben ty různý testy ze začátku něž jde do hry...tak s tou prsatou blondýnou...jak ona mu říká: "Mohu vám říkat Bene?" a Ben odpoví: "Jasně," "Parádní kozy" ... :-))))))) Celkem dobrý béčkový příběh :) musím říci, že je to trochu změna (chápu, proč je to psáno pod pseudonymem), ale, že by mne to oslnilo, se říci nedá. Jenže chtěl jsem vědět, jak dopadne Richards, díky kterému mne kniha opravdu bavila. Za něj i ostatní postavy hvězda navíc! Opet King nezklamal.Napinava kniha, hlavni hrdina sympatak, ktery zije v budoucnosti s velmi brutalnimi reality schow..ve kterych si zahravaji se zivotem ucinkujicich. Kniha je neco mezi Hunger games, 1983 a Zpevem drozda...konec byl na me,ale dost brutalni... Kniha se skvěle čte, King, (tedy pardon Bachman) opět zaperlil. S filmem nemá kniha nic společného (což je jen dobře). Jinak je to možná až příliš podobné Dlouhému pochodu ... Jedním slovem děsivě boží. A když se koukám, co vše se vysílá dnes za reality show, myslím, že v tom 2025 si tuto show možná sami budeme moci vyzkoušet na vlastní tělo. Kniha se vůbec nedá srovnávat s akčním filme s Arnym. Příběh ve stylu "serete na mne, já seru na vás". Doporučuji Někdy před lety jsem viděla film a moc se mi ten příběh líbil, když jsem zjistila, že je to podle knihy a ještě od S. Kinga musela jsem si jí přečíst. Příběh mě pohltil ještě více než u filmy a přečetla jsem to na první dobrou :) Při čtení knihy jsem místy měla pocit, že King vyrval představu brutální budoucnosti přímo z mého srdce a ještě tlukoucí jí zformoval do celistvé literární podoby. Ne všechny Kingovy knihy mi přilnuly k srdci, avšak zde si nemohu pomoci a musím uznat, že obraz zkažené, medii ovládané a až nelidské společnosti je něčím sympatický. Ben Richards je příkladem hlavního hrdiny postaveného do tak bezvýchodné situace, že dobrá a špatná rozhodnutí splývají v jedno. Existují jen činy bez přívlastku a jejich následky. Lidský život samotný je znázorněn jako běžná valuta, kterou korporace používají pro zvýšení vlivu a životního komfortu. Přesto příběh svým zvláštním způsobem nepůsobí příliš nadsazeně a možná právě díky tomu jej mám tolik ráda. Zarážející je, že ač je kniha z dvacátého století, s postupem času se díky podobnosti s moderními trendy stává naopak více současnou. Lidstvo v blízké budoucnosti na tom není nejlíp. Znečištěná Amerika je rozdělená na části, kde přežívá chudoba, a na malé části, kde se majetným daří žít slušné životy. Stát však musí své obyvatele oblbovat drogami a televizí. A v jejich moderní televizi, tzv. "vévé", teď frčí vysoce oblíbená reality show Běžec, v níž démonizovaná chudina utíká před zbytkem USA - slušní občané ho musí nahlásit, aby ho státní policie zabila dřív, než vás všechny znásilní. Námět je poměrně béčkový, ale zpracování Stephena Kinga je prostě perfektní. Dystopický svět je výborně vymyšlený, působí realisticky a v lecčem byl nadčasový - ignorování globálního oteplování, strašení z "nepřizpůsobivých", ale taky tu King tepe i do levice, když se ukáže, že vznikl protirasistický zákon zakazující vulgární označení pro černochy, který byl přehnaný a snadno se zneužíval. Věčně zapnutá televize připomene 1984, ale zde není těžké si představit, jak jejich reality show (napsáno v době, kdy ani tento výraz neexistoval) opravdu udrží pozornost lidí a zmanipuluje bohatší část společnosti. Chudina je tu představována jako odporní zločinci, takže kdo by se nechtěl té "rakoviny společnosti" zbavit, a to ve stylu akčních filmů. Průšvih pro bohaté (a zároveň paráda pro čtenáře) je, že se hlavním aktérem Běžce stává chudý chlápek, který kromě nezištné motivace (umírá mu malá dcerka) je taky sympaťák, jemuž to fakt pálí. Je zvyklý přežívat v těžkých situacích, má i nějaké to vzdělání, ale především má hromadu tzv. "selského rozumu". Zároveň to není žádné neviňátko, takže umí být i pěkným drsňákem. Prostě Ben Richards je fakt výborný protagonista. Running Man je vysoce napínavý thriller, který neustále překvapuje, zvrat střídá zvrat, a temný svět budoucnosti je tak úžasně vymyšlený, že bych si hned přečetl další knihu ze stejného prostředí. Devět zabijáckých reality show z deseti. Kniha Running man skvěle funguje jako Distopický Thriller se spoustou akce, hlavním hrdinou u kterého chápu jeho motivaci a fandím mu do konce. Dobře vykreslený svět rozdělený na bohaté a chudé tomu jen pomáhá. Dnes jsem začala číst a za několik hodinek dočetla. Další do sbírky od S.K. Miluju jeho styl psaní a tato kniha od něj nezklamala. Dnes je mu už 70 let a doufám,že tu bude ještě mnoho let. Tohle byla jedním slovem jízda od začátku až do konce. Přímočarý příběh, dramatická akce a nevšední zakončení jsou silné stránky této knížky. Jako akční oddechovku můžu doporučit. Kniha má zajímavý motiv a hlavně zpočátku buduje napínavý příběh... ke konci mi to přišlo až takové trochu "přitažené za vlasy". Napínavá kniha s občasnými sklony k nudě. King má vždy pomalé rozjezdy, ale už jsem si zvykla. Čtyři hvězdičky za brilantní scénu v letadle - sbírání střev a fakáč na Killiana. Běh o život je skvěle napsaná Sci-fi knížka která tě oslní.Konec je velmi krvavá tragédie ale to bylo na tom to skvělé.Původně jsem chtěl dát čtyři hvězdičky ale za konec dávám těch pět hvězdiček.


Jaký byl můj rok 2017? #Část 1. | Charlottiny tipy Blog.cz » Charlottiny tipy » Archiv » Leden 2018 » Jaký byl můj rok 2017? #Část 1. 2. ledna 2018 v 15:00 | Charlotte | Rady a tipy ještě jednou přeji krásný nový rok 2018. Jak jste si užili první novoroční den a Silvestr? Snad skvěle. Nicméně dnes jsem si pro vás připravila takovou krátkou rekapitulaci pár momentů z mého života. Rozhodně to nebude nic nudného, vyberu takové věci, které by pro vás mohly být zajímavé. Když jsem začala psát tento článek, zjistila jsem, že by byl samotný velmi, velmi dlouhý. A tak jsem se ho rozhodla rozdělit do menších dílčích částí podle měsíců. Části budou dohromady čtyři, přičemž každá bude obsahovat tři měsíce, a budou vycházet každý druhý den opět v 15:00! Vlastně úplně poprvé jsem si na snowboard stoupla, když mi bylo asi jedenáct. Byli jsme tenkrát lyžovat na Lipně, no a já si řekla, že bych mohla na jeden den zkusit po všech těch letech lyžování prkno. Takže jsme si s taťkou půjčili prkno. Já jsem na tom stála úplně poprvé v životě, můj taťka na tom neuměl, ale nějak se na tom udržel. A tak jsme ten den jezdili. Samozřejmě, že mi to vůbec nešlo. Ono také vyjeďte si sedačkovou lanovkou, stoupněte si a sjeďte červenou sjezdovku. No, možná byla modrá, ale mně to připadalo dost prudké. Mnohokrát za ten den jsem spadla, nešlo mi zatáčet, jet, nic! A tak jsem se zařekla, že na prkno už v životě nevlezu. Časy se mění, já také. Když řekla moje mladší ségra, že se chce naučit jezdit na snowboardu, řekla jsem si, že přece nebudu horší než ona a že to zkusím. Takže jsem k Vánocům 2016 dostala prkno a s ním i 5 lekcí ve snowboardové škole. "Snowboardová škola, to přece není nic pro mě! Já se nechci někde plácat s malýma dětma, já se chci naučit jezdit!" říkala jsem si. Ovšem... Pokud jste úplní začátečníci, jakožto já jsem byla, není to na škodu. Ve snowboardové škole vědí, co dělají. Naučí vás to tam od základů. První lekce byla trošku nudná. Přece jenom už jsem na snowboardu jednou stála, sice kdysi dávno a amatérsky, ale jo. Takže jsem takové ty věci jako koloběžka, "zacvaknout" si tam nohu, sesouvání po svahu či padající list uměla. A jak správně padat... dovedete si představit, co si o tom patnáctiletá holka mezi samými průměrem devítiletými dětmi myslí. Ovšem nutno říci, že už na konci druhé lekce jsem uměla zatáčet. Úplně ty nejjednodušší oblouky, prostě jsem zatočila a velmi pomalu a opatrně sjela ten nejmírnější svah. To bylo vlastně cílem celé výuky v nejnižší kategorii a protože já (a pár dalších) jsem to už ovládala, byla jsem zařazena do mírně pokročilých. Přeřazení byl pro mě velký skok. Ty děcka tam jezdila druhý rok, zatímco já jsem na tom všudy všeho stála počtvrté v životě. Každopádně hodně mi toho tam dalo, za následující tři lekce jsem se jim dost přiblížila, těm horším i vyrovnala. Pokračování na lyžařském kurzu Nebyla bych to já, kdybych si ten snowboard pár hodin po poslední lekci nevzala na lyžařský kurz pořádaný naší školou. Prostě jak bývají lyžařské kurzy v prváku. Jenomže pokud má člověk, který strávil na prkně pět lekcí (+ jeden den kdysi dávno, který se snad ani nemůže počítat), jezdit spolu s lidmi, kteří jezdí na snowboardu několik let (jedna kámoška dokonce od svých 5let!), je to dost těžké. Ostatní si jezdili, dělali kraviny, skákali, jezdili po zadu... a já jsem byla ráda, když jsem sjela sjezdovku a nespadla z vleku. Hned první den jsem dost hnusně spadla (a ne jednou), takže jsem po tom měla modřinu na noze přes půlku stehna ještě další dva týdny. Dolů k chalupě, kde jsme byli ubytovaní, se jezdilo po zmrzlém sněhu. Ano, po hnusném zmrzlém sněhu, se kterým bych neměla sebemenší problém, kdybych byla na lyžích. Jenomže já byla na snowboardu. Tak moc jsem se bála, že jsem brzdila všude, kde se dalo. Neumíte si představit, jak mi bylo trapně, když za mnou jela učitelka a taktně na mě vždycky minimálně dva metry za mnou čekala. Abych nejela sama, ale zároveň aby to nevypadalo, že jede se mnou a hlídá mě. Nutno říci, že jsem pak byla na snowboardu ještě dvakrát. (Ano, vzala jsem si s sebou pro jistotu i lyže a tak jsem snowboard a lyže střídala.) A za ty dva dny lyžování dvě a půl hodiny dopoledne a tři hodiny odpoledně denně jsem se velmi zlepšila. Získala jsem větší jistotu a nemusela jsem se plně soustředit na každé zatočení. Poslední den jsme opět sjížděli k chatě. Opět byl hnusný sníh, snad ještě horší než první den, protože nic nového nenapadlo, jenom zmrzlo ještě víc to, co už tam bylo. Jaká byla moje radost, když jsem jela se spolužákem, který byl také na snowboardu, a předjela ho. Tedy, byla tam rovina a moje prkno jelo prostě rychleji... Ale... Hm... Prostě jsem chvíli jela rychleji a připadala si, že jsem se přece jen za tu zimu něco naučila. Pokračování v Itálii Jo, jsem ještě větší magor, takže jsem si svůj snowboard vzala na zimní lyžování o jarňákách (to fakt dává smysl xD) do Itálie. Z těch šesti lyžovacích dní jsem si ho tedy vzala jen dvakrát, ale radost byla velká, když jsem za jeden den na prkně najezdila necelých 20 km! Jistě že se to neobešlo bez pádů a bolesti, ale to už k začátkům prostě patří. ... se nevzdávejte po prvním nevydařeném pokusu. ... se vůbec nestyďte jít do snowboardové školy. Oni vědí, jak vás to naučit. A pokud chodíte pravidelně, tak se to také naučíte. ... se nic nenaučíte jen tak. Vždycky vás čeká nejprve dřina, pády a neúspěch, ale výsledek stojí za to. A to máte se vším. Co říci. Lyžák byl úplně super! Ono je to něco jiného, když jedete v prváku s lidmi, které znáte sotva půl roku, než když jedete v kvintě a znáte se pět let. Já jsem ten druhý případ. Možná i díky tomu jsme si to všichni tak skvěle užili. A také určitě, protože jsme ve třídě jedna velká skvělá parta, která spolu drží i mimo školu. Každopádně o lyžáku mám v plánu napsat pár článků (nevím, jestli to bude letos), o průběhu jsem psala zde. Jak jsem si vedla na snowboardu jsem už podrobněji popisovala výše. ... lyžák je super, pokud tam jedete se skvělými lidmi. Pokud si umíte vymyslet zábavu. Nevěřili byste, že se dá skvěle zabavit jenom obyčejným "Co bys kdybys", "Přesedne si ten", nebo známou flaškou. ... lyžák je hlavně o lidech. O přátelích. Pak až o lyžování. ... se nenechte rozhodit učitelema nebo že vám něco nepůjde. Typickým příkladem jsou běžky, které si většina lidí, co na nich nikdy nestáli, na lyžáku zhnusí. Přitom je to tak krásné jít si zaběhat. Nesuďte podle toho, jak vám to připadalo na lyžáku. ... si lyžák prostě UŽIJTE! Uvidíte, že na to pak budete vzpomínat jen v tom nejlepším a že se tam budete chtít vrátit. Zima je obdobím plesů a tak jsem si ples nenechala ujít ani já. Vlastně to byl můj první ples vůbec a docela mě mrzí, že jsem prošvihla maturiťáky. No nic, to napravím letos. Ples může být super, ale také to může být nuda. Záleží na mnoha faktorech: S kým tam jdete. Pokud jdete s přáteli, pak si to určitě užijete. Jestliže půjdete sami, nedivte se, pokud vás bude ples trošku nudit. Kdo ples pořádá a jaký je program. To je také důležitý bod. Je super zeptat se někoho, kdo byl na předchozím ročníku plesu, předchozí rok (pokud to není maturiťák), jaké to bylo. Dále se můžete podívat na hudbu, jestli bude živá, kdo bude hrát... Ale podle toho bych se tolik neorientovala, já osobně mám ráda rock a toho se na plesech jen stěží dočkám. Kde se ples koná. Pokud to třeba bude na nějakém odlehlém místě, kam se musíte složitě dopravovat, asi nebude ples moc navštěvovaný, nevybere se tolik peněz a tudíž i kvalita bude nižší. Ale třeba ne. Nejdůležitější asi je, s kým tam jdete. Protože s přáteli se budete bavit nejvíc. Třeba já jsem tam strávila s kamarády asi 5 hodin v kuse a za tu dobu jsem "zvládla" jen jeden tanec. Jinak jsme pořád někde courali. Teď mě napadá další věc: Na ples můžete jít, i když neumíte tancovat. Tam po vás tanec nikdo nevyžaduje, pokud nechcete tančit, tak prostě zdvořile odmítnete. No a co si obléknout? Občas bývá zadané téma, takže pak je dobré se oblékat zhruba podle toho. Jinak samozřejmě si vezměte šaty a taneční boty na podpatku (nemusí být vysoký, ale je lepší pro tancování, když tam nějaký je). Šaty můžou být jak dlouhé, tak krátké. Já osobně dávám přednost kratším šatům nad kolena. Pokud si nejste jistí, můžete zvolit délku ke kolenům či mírně pod kolena, ale ne každému takto dlouhá sukně sluší (třeba mně moc ne). Nejlepší je šaty kupovat v kamenném obchodě, viz. tento článek a tento, ale ne vždy se to povede. Tyto eshopy jsou fajn: ZOOT, TAMSIN, MANZARA Líčení můžete klidně výraznější. Nedělejte ho moc tmavé, zejména pokud máte hnědé oči, to by vám neslušelo. Zkuste raději světlejší barevnější oční stíny. Na ples se také hodně nosí stříbrné či zlaté stíny. Špatnou volbou není ani kouřové líčení. Já mám v oblibě černou linku. Do školy nosím slabou, ale na ples bych se vůbec nebála udělat ji trochu silnější a s "ocáskem" na konci, kočičí oko. Pokud uděláte linku silnější nahoře v prostřed víčka, tak vám to opticky oko ani moc nezmenší či nezúží. Abych neměla celé oko černé, dávám linku jenom na horní víčko. To spodní buď nechávám jen tak, nebo přidám černou tužku tak, aby nebyla vidět mezi okem a tužkou kůže. Pro zjemnění můžete místo černé tužky a linky použít hnědou. Nebo dejte do vnitřního koutku bílou tužku. Rtěnku můžete volit výraznější, hodí se to. A na závěr přidejte doplňky, nějaký pěkný náhrdelník, náušnice, náramek či prstýnek. A co účes? Vlny. Pokud se vám nechce dělat se s nějakým složitým účesem, jednoduše si vlasy natočte. Je to jednoduché, časově ne zas tak náročné, pěkné a hodí se to kdykoli a kamkoli. Drdol. Další typický plesový účes. Obyčejný drdol se dobře dělá pomocí drátěnky. Ale pokud chcete něco extra, můžete různě experimentovat s copánky. Cop. Ani pěkný cop nevypadá špatně. Vyhněte se dvěma copům, které se nosí spíš na léto na sportování. Zkuste třeba velký tlustý rybí cop, přidejte pěkné vlnky, ozdoby do vlasů... Culík. Nemyslím ten klasický culík, ale nějak hezky zapletené vlasy pokračující do culíku. Ovšem to chce dost praxe, času, lak na vlasy a šikovné ruce. ... se ničeho nebojte a běžte na ples. Zábavu si tam určitě užijete, to se nebojte. ... pokud chcete víc dění, zvolte raději maturitní ples. To bylo pár zajímavých a pěkných věcí z mých prvních tří měsíců loňského roku. Na další tři měsíce se tedy můžete těšit zítra. Rozhodně si příští díl nenechte ujít, psát budu například o jednom z nejlépe cenově dostupných festivalů v České republice.


text: Ještě před pár dny byly Nizozemky po celém světě za oběti. Pořadatelé totiž fanynky během zápasu Nizozemsko - Dánsko (2:0) vyvedli ze stadionu a podle agenturních zpráv jim dokonce hrozilo vězení. Důvod? Šaty jsou reklamou na jeden nizozemský pivovar, se kterým FIFA nemá smlouvu. Pořadatelé proto v obavách ze skryté reklamy slečny vyvedli z hlediště (viz předchozí článek). "Vždyť na šatech nebylo ani naše logo. Jsou to jen slušivé šatičky. Lidé mají právo nosit, co chtějí. Tady v Nizozemsku jsou oranžovou barvou posedlí. Oblékají se do ní všichni. Nevím, co to má znamenat," vymlouval se mluvčí pivovaru Peer Swinkels. Bulvární deník Bild nyní ovšem upozorňuje, že oranžové fanynky zas tak nebohými obětmi nejsou. Na tribunu totiž přišly civilně oblečené. Až na místě předvedly striptýz, kterým na sebe strhly pozornost a odhalily reklamní minišaty. "Dívky tvrdí, že o svém nelegálním počínání nevěděly. Proč tedy nepřišly na stadion rovnou v oranžových šatech a svlékaly se až přímo na místě?" ptá se německý list, který navíc upozorňuje na další lež, která se v kauze objevila. Na šatech malé logo pivovaru je. "Naše značka je na šatech těžko postřehnutelná, teď o nás ale mluví celý svět," komentoval pro Bild kauzu Swinkels. Podobný problém měla nizozemská společnost už před čtyřmi lety. Tehdy fanoušci nosili kalhoty se značkou pivovaru a pořadatelé je kvůli tomu nepouštěli na stadion. S čím přijde pivovar příště?