text: Venuše je druhá planeta od Slunce ve sluneční soustavě. Je pojmenována po římské bohyni lásky a krásy Venuši. Jedná se o jedinou planetu sluneční soustavy, která je pojmenována po ženě. Venuše je terestrická planeta, co do velikosti a hrubé skladby velmi podobná Zemi; někdy se proto nazývá „sesterskou planetou“ Země. Eliptická oběžná dráha Venuše má ze všech planet nejmenší výstřednost, pouze 0,007. Okolo Slunce oběhne jednou za 224,7 pozemského dne. Protože je Venuše ke Slunci blíže než Země, její úhlová vzdálenost od Slunce nemůže překročit určitou mez (největší elongace je 47,8°) a lze ji ze Země vidět jen před úsvitem nebo po soumraku. Proto je Venuše někdy označována jako „jitřenka“ či „večernice“, a pokud se objeví, jde o zdaleka nejsilnější, téměř bodový přírodní zdroj světla na obloze. Její magnituda může dosáhnout hodnoty −4,6. Na obloze je tedy po Slunci a Měsíci nejjasnějším zdrojem. Výjimečně lze Venuši pouhým okem spatřit i ve dne. Venuše je zcela zakryta vrstvou husté oblačnosti, která nedovoluje spatřit její povrch v oblasti viditelného světla. To vyvolalo velkou řadu spekulací o jejím povrchu, přetrvávajících až do 20. století, kdy byl její povrch prozkoumán pomocí přistávacích modulů a radarového mapování povrchu. Venuše má nejhustší atmosféru ze všech terestrických planet, která je tvořena převážně oxidem uhličitým. Pro absenci uhlíkového cyklu ve formě navázání do hornin či na biomasu z atmosféry docházelo k jeho enormnímu nárůstu až do současné podoby. Vznikl tak silný skleníkový efekt, který ohřál planetu na teploty znemožňující výskyt kapalné vody na jejím povrchu a učinil z Venuše suchý a prašný svět. Existují teorie, že Venuše, podobně jako Země, měla oceány kapalné vody. Voda se vlivem narůstající teploty vypařila a následně se pro absenci magnetického pole vodní molekuly střetly s částicemi slunečního větru, což vedlo k jejich rozpadu na kyslík a vodík a k úniku volných částic z atmosféry. V současnosti dosahuje tlak na povrchu Venuše přibližně 92násobku tlaku na Zemi. Venuše byla známa již starým Babylóňanům kolem roku 1600 př. n. l. Byla však pozorována dlouho předtím v prehistorických dobách díky své jasné viditelnosti. V Čechách jsou známy nálezy dokládající její pozorování z archeologické lokality Makotřasy z období asi 2700 let př. n. l. Jejím symbolem je stylizované znázornění bohyně Venuše držící zrcadlo: kruh s malým křížem pod ním (v Unicode: ♀). Povrch Venuše mohl být zkoumán až díky radaru a kosmickým sondám. První úspěšné přistání provedla sovětská (SSSR) sonda Veněra 7 15. prosince 1970. V první polovině 90. let 20. století zhotovila americká sonda Magellan detailní mapu téměř celého povrchu planety. Tyto výzkumy přinesly poznatky o silné sopečné aktivitě na povrchu Venuše, což spolu s přítomností síry v atmosféře vedlo k domněnkám, že se na Venuši nachází aktivní vulkanismus i v současnosti, což v roce 2009 potvrdila měření povrchu v infračerveném spektru. Při průzkumu snímků ale nebyly nalezeny žádné doklady lávových proudů, které by pocházely z nedávné doby. Na povrchu bylo překvapivě pozorováno jen malé množství kráterů, naznačující, že celý povrch je relativně mladý o stáří přibližně půl miliardy let. Vznik Venuše vznikla podobně jako ostatní planety sluneční soustavy přibližně před 4,6 či 4,5 miliardy let akrecí z pracho-plynného disku, jenž obíhal kolem rodící se centrální hvězdy. Srážkami prachových částic se začala formovat malá tělesa, která svou gravitací přitahovala další částice a okolní plyn. Vznikly tak první planetesimály, které se vzájemně srážely a formovaly větší tělesa. Na konci tohoto procesu v soustavě vznikly čtyři terestrické protoplanety. Po zformování protoplanety docházelo k masivnímu bombardování povrchu zbylým materiálem ze vzniku soustavy, což mělo za následek jeho neustálé přetváření a přetavování. Je dokonce možné, že celý povrch byl roztaven do podoby tzv. magmatického oceánu, jehož tepelná energie společně s teplem uvolněným diferenciací pláště a jádra je dodnes kumulována v nitru planety a umožňuje existenci vulkanismu a tektonických procesů. Fyzikální charakteristiky Venuše je jedna ze čtyř terestrických planet, takže má podobně jako Země pevný kamenitý povrch. Vzhledem k velikosti a hmotnosti je Venuše velice podobná Zemi a často je popisována jako její „sestra“ či „sesterská planeta“. Poloměr Venuše je pouze o 650 km menší než v případě Země, současně její hmotnost dosahuje 81,5 %. Nicméně podmínky na povrchu Venuše jsou od pozemských zcela odlišné. Na povrchu panují extrémní podmínky, způsobené silným skleníkovým efektem. Atmosféra je složena převážně z oxidu uhličitého (96,5 %). Geologické složení Bez možnosti změřit šíření seismických vln skrz jednotlivé vrstvy planety a znalosti momentu setrvačnosti je jen velmi málo způsobů, jak zjistit více informací o vnitřní stavbě a složení planety. Nicméně podobnost rozměru a hmotnosti Venuše se Zemí naznačuje, že tyto dvě planety si budou podobné i ve vnitřní stavbě. Venuše se nejspíše také skládá z jádra, pláště a pevné kůry. Jelikož je menší než Země, dá se odvozovat, že menší bude i její vnitřní tlak. Oproti Zemi se na Venuši také nepodařilo objevit důkazy deskové tektoniky, Venuše tak spolu s Marsem a Merkurem má nejspíše litosféru tvořenu jednou kompaktní litosférickou deskou. Jako vysvětlení se nabízí varianta, že Venuše má příliš silnou litosféru, která zabraňuje průniku chocholů na povrch a nastartování deskové tektoniky. Vnitřek Venuše je pravděpodobně velmi podobný pozemskému jádru, a je tedy tvořen částečně tekutým železným jádrem o průměru 6 000 km, obklopeným roztaveným kamenným pláštěm. Spolu tvoří tyto dva obaly největší část planety. Spodní hranice pláště leží podle odhadů v hloubce okolo 2 840 km. Složení ani teplota těchto částí planety nejsou podrobně prozkoumány a známy. Předpokládá se, že je zde bohatě zastoupeno zejména železo, a to buď v čistém stavu, nebo vázané se sírou ve formě sulfidu železnatého. Na rozhraní jádra a pláště se odhadují teploty okolo 3 500 °C, v jádře by mohly dosahovat až k 4 000 °C. Venuše, podobně jako Země, překonala gravitační diferenciaci, období krátce po svém zformování, kdy těžší prvky klesaly do středu planety, čímž došlo k vytvoření jádra, zatímco lehčí prvky stoupaly směrem k povrchu. Důkazem diferenciace je vznik sekundární atmosféry planety. Poslední výsledky z gravitačního měření sondy Magellan nasvědčují, že kůra Venuše je silná přibližně 35 km. Existuje teorie, že Venuše neuvolňuje vnitřní energii pohyby tektonických desek jako Země, ale namísto toho v pravidelných intervalech vyvíjí masivní vulkanickou činnost, vlivem které se její povrch zalévá čerstvou lávou. Tuto teorii podporuje skutečnost, že nejstarší geomorfologické útvary na povrchu jsou staré pouze 800 milionů let, zatímco zbytek povrchu je mladšího data (řádově několik stovek milionů let). V současnosti se předpokládá, že Venuše je stále vulkanicky aktivní v izolovaných geologických obdobích. Pozorování povrchu zařízením VIRTIS na palubě sondy Venus Express přineslo poznatky, že Venuše byla vulkanicky aktivní v rozmezí 2,5 miliónu až 250 000 let, což je z geologického hlediska v podstatě současnost. Povrch Průzkum povrchu Venuše je vzhledem k husté atmosféře obklopující planetu ve viditelném spektru nemožný. Pro zmapování povrchu se využívají radarové vlny, které jsou schopny atmosférou proniknout. Povrch Venuše je přibližně z 80 % tvořen lávovými planinami. Venušin povrch je tvořen dvěma „kontinentálními“ vrchovinami, které se zdvíhají z rozsáhlých okolních plání. Výšky povrchových útvarů se měří vzhledem ke střednímu poloměru planety, jelikož se zde nevyskytuje oceán kapalné vody, který by se mohl podobně jako na Zemi použít pro výchozí výšku. V oblasti severní vrchoviny Ishtar Terra se nacházejí největší hory Venuše Maxwell Montes. Tento masiv je přibližně o 2 km vyšší než Mount Everest, a dosahuje tedy výšky okolo 11 km. Mezi pohořími se rozprostírá náhorní plošina Lakshmi Planum. Oblast Ishtar Terra je větší než pozemská Austrálie, ale menší než Spojené státy, má rozlohu okolo 8,5 milionu km2. Na rovníku se nachází rozsáhlejší oblast Aphrodite Terra s průměrem 15 000 km, která se velikostí rovná přibližně Jižní Americe. Mezi těmito vrchovinami se rozkládá celá řada širokých prohlubní jako například Atalanta Planitia, Guinevere Planitia a Niobe Planitia. Pro pojmenování povrchových útvarů Venuše se zpravidla využívají ženská jména z mytologie vyjma Maxwell Montes, Alpha a Beta Regio, jež byly pojmenovány ještě před tím, než byla dohoda v rámci Mezinárodní astronomické unie přijata. Jelikož má Venuše velmi hustou atmosféru, která brzdí dopadající tělesa, nenacházejí se na povrchu planety žádné impaktní krátery menší 3 km v průměru. Krátery na Venuši jsou relativně mělké. Jejich nízká hloubka svědčí o intenzivní erozi nebo o silných endogenních pochodech. Na povrchu jsou pozorovány také zlomy značných rozměrů, které svědčí o tektonické činnosti. Předpokládá se, že téměř 90 % povrchu tvoří nedávno utuhlá vrstva čedičové lávy, která je pouze zřídka porušena meteorickými krátery. Malý počet impaktních poruch napovídá, že povrch planety byl v nedávné době značně přeměněn vlivem sopečné aktivity. Kartografické souřadnice objektů na Venuši jsou vztaženy k nultému poledníku, jenž prochází bodem, který velmi dobře odráží radarové signály a který leží uprostřed oválného objektu Eve jižně od Alpha Regio. Povrchové útvary Na velké části povrchu Venuše se vyskytuje značné množství sopek (např. Sif Mons), celkově se jich povedlo již objevit přes 1 600, ale toto číslo nemusí být konečné, jelikož závisí na rozlišení snímků povrchu, které mají vědci k dispozici. Z nich 167 má průměr základny větší 100 km. Pro srovnání – na Zemi je jen jedna podobná oblast, a to na ostrově Havaj. Přítomnost většího množství sopek oproti Zemi není způsobena silnějším vulkanismem, ale vyšším stářím kůry a jednotek, které se na kůře nacházejí. Na Zemi je kůra pravidelně znovuvytvářena a pohřbívána vlivem subdukce na hranicích tektonických desek. Vlivem pravidelných změn je střední stáří pozemské kůry pouze okolo 100 milionů let, kdežto na Venuši je kůra stará až okolo 500 milionů let. Na Venuši je možné rozeznat okolo tisíce impaktních kráterů, které jsou po jejím povrchu distribuovány nahodile. Krátery na Zemi či Měsíci se nacházejí v různém stadiu eroze, což svědčí o jejich různém stáří. Na Měsíci jsou starší krátery zahlazovány novějšími impaktními krátery v okolí a na Zemi je to způsobeno činností vody a větru. Oproti tomu krátery na Venuši jsou v 85 % případů v téměř dokonalém stavu, takže se zdá, že vznikly relativně nedávno. Dobrý stav a poměrně nízký počet kráterů podporují teorii o celkovém překrytí povrchu Venuše novým sopečným materiálem před přibližně 500 miliony lety. Kůra na Zemi je v neustálém pohybu a stále se přetváří, což uvolňuje unikající teplo z pláště. Na Venuši při absenci deskové tektoniky k podobnému procesu nedochází, a tak se předpokládá, že se zde teplo cyklicky uvolňuje masivní vulkanickou aktivitou, vedoucí ke změnám celého povrchu. Krátery na Venuši dosahují průměru od 3 do 280 km. Na povrchu se nenacházejí krátery menší 3 km. Způsobuje to hustá atmosféra, která brzdí malá prolétající tělesa natolik, že při dopadu již nemají dostatečnou kinetickou energii schopnou vytvořit impaktní kráter či zničení. Magnetické pole a radiace V roce 1980 americká sonda Pioneer Venus Orbiter objevila, že Venuše má magnetické pole slabší a menší než pozemské. Na rozdíl od Země není magnetické pole Venuše indukováno v jádře planety, ale v atmosféře při interakci ionosféry s částicemi slunečního větru. V současnosti není zcela známo, proč nemá Venuše dvojpólové magnetické pole generované jádrem planety. Předpokládá se, že vznik Venuše byl velmi podobný vzniku Země a že obě planety mají i podobné chemické složení. Země má jádro tvořeno tekutým kovem, který umožňuje probíhání termochemické konvekce, což umožňuje generování magnetického pole. Existují dvě základní teorie, které nepřítomnost pole indukovaného jádrem vysvětlují. První předpokládá, že počáteční teplo při formování společně s teplem vznikajícím při radioaktivním rozpadu nestačilo na to, aby se jádro udrželo v tekutém stavu. Proto by byla teplota jádra příliš nízká na termální konvekci, podobně jako je tomu v případě Marsu. Druhá teorie vysvětluje nepřítomnost vnitřně buzené magnetosféry Venuše malým tepelným tokem z jádra planety. Nepřítomnost magnetického pole generovaného ve vnitřních oblastech planety má za následek skutečnost, že Venuše není tak dobře chráněna proti dopadajícím částicím slunečního větru a radiaci přicházející z vesmíru jako Země, a může to být jedna z příčin, proč jsou obě zmiňované planety velmi rozdílné. Indukovaná magnetosféra vznikající pod vlivem částic slunečního větru je zformována do dlouhého chvostu, který se táhne směrem od Slunce do vzdálenosti přibližně 8 až 12 poloměrů Venuše. Na přivrácené straně ke Slunci pak vzniká rázová vlna. Nepřítomnost vnitřního dynama, generujícího magnetické pole, byla velkým překvapením, jelikož se při shodné velikosti Venuše a Země předpokládalo, že bude mít také vnitřní dynamo. Pro vznik dynama je nutné splnit tři základní podmínky: vodivou kapalinu, rotaci a konvekci. Pro vznik dynama musí být jádro vodivé, což je nejspíš i případ Venuše. Druhou podmínkou je rychlost rotace jádra, která dle modelů bude v případě Venuše dostatečná. Tyto poznatky naznačují, že důvodem absence dynama v jádře Venuše bude chybějící konvekce mezi vnitřním jádrem a vnějším jádrem, což by korespondovalo i s poznatky o chybějící deskové tektonice. Dalším možným vysvětlením je, že rozdíl teplot mezi vnitřním a vnějším jádrem je nepatrný, a tedy nedostatečný pro vznik dynama. Atmosféra Současná představa o struktuře atmosféry Venuše se zakládá na měřeních uskutečněných sondami typu Veněra, Mariner, Pioneer-Venus, pozemskými pozorováními a teoretickými modely, které umožňují odhadovat chování atmosféry. Venuše je obklopena hustou vrstvou atmosféry, která je tvořena převážně oxidem uhličitým, dále pak malým množstvím dusíku, kyslíku a vodních par. Kombinace těchto plynů má za následek vznik silného skleníkového efektu, který zvyšuje teplotu povrchu o více než 400 °C, v oblastech okolo rovníku dokonce až o 500 °C. Silný skleníkový efekt způsobuje, že povrch Venuše je teplejší než Slunci nejbližší planeta Merkur i přesto, že je od Slunce více než dvakrát vzdálena a přijímá pouze 25 % slunečního záření (2 613,9 W/m2 v horní části atmosféry a pouze 1 071,1 W/m2 na povrchu planety). Vlivem tepelné setrvačnosti a proudění atmosféry se teplota na denní a noční straně Venuše výrazně neliší (rozdíl se pohybuje v rozmezí 25 °C), a to i přesto, že rotace planety je extrémně pomalá. V horních vrstvách atmosféry panují větry, které obkrouží planetu přibližně jednou za 4 pozemské dny, což vede k distribuci tepla po celé planetě. Atmosférický tlak na povrchu planety se pohybuje okolo 8 MPa, což je 90krát více než na povrchu Země. Během pozorování planety byly v atmosféře zaznamenány i elektrické výboje v podobě blesků, i když se jich objevuje nejspíš o polovinu méně než v zemské atmosféře. Elektrické výboje v atmosféře byly předpovězeny již dříve, ale dokud nebyly prvně pozorovány sovětskou sondou Veněra, jednalo se pouze o teorii. V letech 2006 a 2007 provedla evropská sonda Venus Express řadu pozorování, která jasně potvrdila existenci elektrických výbojů v atmosféře. V horních vrstvách atmosféry vanou silné větry, které mohou dosahovat rychlosti až 360 km/h, naproti tomu na povrchu planety vane jen velmi slabý vítr, u kterého rychlost nepřesahuje 4 až 7 km/h. Jelikož se ale při povrchu nachází velmi silná atmosféra, mají i tyto slabé větry značnou sílu a působí velkou energií na případnou překážku. V roce 2007 objevila Venus Express, že v oblasti jižního pólu planety existuje obrovský dvojitý vzdušný vír. Atmosféra planety sahá do výšky okolo 1 000 km nad povrchem planety, kde se nachází vodíková koróna. Pod ní se do výšky 300 km nachází atmosféra tvořená převážně héliem. Pod touto vrstvou je směsice vzduchu, složená z okolo 96,5 % oxidu uhličitého, téměř 3,5 % dusíku, 0,1 % kyslíku. Studie naznačují, že před několika miliardami let měla Venuše atmosféru, která se mohla velmi podobat pozemské, což umožňovalo existenci kapalné vody na jejím povrchu. Vlivem skleníkového efektu ale došlo k vypaření povrchové vody do atmosféry, kde vodní pára navýšila obsah skleníkových plynů na kritickou hranici, vedoucí k současnému extrémně horkému stavu. Oblačnost Sluneční záření je na povrchu Venuše velmi oslabené, jelikož musí překonávat hustou atmosféru, jeho hodnota dosahuje přibližně síly Slunce při zamračené obloze na Zemi. Hlavní oblačnost se nachází ve výšce přibližně 50 až 70 km nad povrchem planety. Hrubá vrstva mraků odráží okolo 60 % slunečního svitu zpět do okolního vesmíru, což vede k zabraňování ještě silnějšího ohřívání atmosféry. Tento jev má na svědomí také to, že bolometrické albedo dosahuje přibližně 60 % a albedo v rozsahu viditelného světla ještě více. Vlivem oblačnosti Venuše dochází k tomu, že samotný povrch planety je méně osvětlený než povrch Země a i méně zahříván slunečním teplem. Oblačnost na Venuši není hlavní příčinou toho, proč na jejím povrchu panují vysoké teploty, ale touto příčinou je vysoký podíl CO2 v atmosféře, který způsobuje silný skleníkový efekt. Mraky jsou tvořeny převážně z oxidu siřičitého a kapiček kyseliny sírové, zcela obklopují planetu a skrývají lidskému oku veškeré detaily povrchu. Vrcholky mraků mají teplotu přibližně −45 °C. Zpočátku se soudilo, že teplota na povrchu Venuše by mohla být příznivá pro vznik života, až do počátku 60. let 20. století se teplota odhadovala kolem 50 °C a teprve v roce 1965 se ještě na základě pozemských měření došlo k závěru, že teplota je značně vysoká, okolo 300 °C. V současnosti je průměrná teplota povrchu Venuše, jak ji určila NASA, 464 °C. Minimální teplotu mají právě vrcholky mraků, teplota na povrchu nikdy neklesá pod 400 °C. Klima Povrch Venuše je vystaven po celou dobu přibližně stejné teplotě, jelikož zde nepanují výraznější výkyvy mezi dnem a nocí. Rotační osa Venuše je ke všemu skloněna jen o méně než tři stupně, takže se zde nevyskytuje pravidelné střídání ročních období a jejich teplotní výkyvy. Jediná výraznější změna teploty nastává s rostoucí nadmořskou výškou. V roce 1995 sonda Magellan nasnímala na vrcholku nejvyšších hor vysoce reflektivní bílou látku, vykazující výraznou podobnost s pozemským sněhem. Tato látka vznikla nejspíše podobnými procesy, jako vzniká sníh, i když za značně vyšších teplot. Na povrchu v nižších oblastech se tato látka dostává do plynného skupenství a ve vyšších oblastech pak po změně skupenství padá zpět k povrchu. Přesné složení této látky je v současnosti neznámé a objevuje se celá řada možných vysvětlení od telluru až po sloučeniny sulfidů, např. galenitu. Hydrosféra Jelikož Venuše nemá vlastní magnetické pole, není její povrch zcela chráněn před slunečním větrem a částicemi dopadajícími na její horní část atmosféry. Uvažuje se, že Venuše měla původně podobné množství vody v atmosféře, jako má Země. V důsledku bombardování slunečními částicemi ale došlo k rozštěpení vodních molekul na atomy vodíku a kyslíku. Vlivem nízké hmotnosti vodíku mohl následně snadno uniknout do kosmického prostoru. Oproti tomu těžší kyslík zůstal v atmosféře a následně nejspíše reagoval s atomy v kůře, došlo k jeho navázání a postupnému vymizení z atmosféry. Poměr vodíku a deuteria v atmosféře planety tuto teorii podporuje. Vzhledem k suchu jsou horniny na Venuši těžší a tvrdší než na Zemi, což umožňuje vznik hor a útesů s prudšími svahy a neobvyklými tvary. Oběžná dráha Venuše obíhá okolo Slunce ve střední vzdálenosti okolo 108 milionů km jednou za 224,65 dne. Planeta obíhá podobně jako všechny planety sluneční soustavy po eliptické dráze, která je ale nejvíce blízká kruhové s excentricitou dráhy menší než 0,01. Během svého pohybu kolem Slunce se Venuše přibližuje každých 584 dní nejblíže k Zemi ze všech planet soustavy, a to na vzdálenost menší než 41 milionů km. I když Venuše nemá žádný vlastní měsíc, obíhá spolu s ní kolem Slunce tzv. kvazisatelit. Jde o planetku 2002 VE68, objevenou roku 2002. Díky zvláštní kombinaci tvaru její oběžné dráhy kolem Slunce a shodné oběžné doby se zdá, jako by planetka obíhala retrográdně kolem Venuše. Dle nové studie Alexe Alemiho a Davida Stevensona z California Institute of Technology měla Venuše před miliardou let nejspíše jeden velký měsíc, který vznikl důsledkem obrovského impaktu cizího tělesa. V důsledku dalšího velkého impaktu po přibližně 10 milionech let došlo ke změně rotace planety, což se odrazilo ve ztrátě měsíce, který se zřítil na povrch Venuše. Rotace Venuše rotuje kolem své rotační osy ze všech planet sluneční soustavy nejpomaleji, a to v intervalu jednou za 243,16 dne. Má pomalou zpětnou rotaci, což znamená, že rotuje od východu k západu namísto od západu k východu jako většina ostatních planet. Příčina toho, proč planeta rotuje zpětně, není známa, ale předpokládá se, že se jedná o následek slapového působení její velmi hmotné atmosféry. Vyjma neobvyklé zpětné rotace je navíc rotace Venuše na její oběžné dráze synchronizovaná tak, že v době nejbližšího přiblížení k Zemi se k ní otáčí stále stejnou stranou. Tato vlastnost může být zapříčiněna slapovými jevy, které ovlivňují Venušinu rotaci, kdykoli se planety dostanou blízko k sobě, či se jedná o pouhou shodu náhod. Na Venuši je sluneční den kratší než siderický den. Při pozorování Slunce z povrchu planety (pokud by to šlo, kvůli husté oblačnosti to není možné) se východ Slunce objeví každých 116,75 dne. Pozorování Venuše je nejjasnějším objektem na noční obloze po Měsíci. Pohybuje se vždy uvnitř zemské dráhy, což má za následek, že se nemůže na obloze od Slunce vzdálit dále než 47°. Jasnost planety se na noční obloze pohybuje mezi −3,1 magnitudy do −4,4 magnitudy. Nejjasnější je Venuše na noční obloze v době, kdy je osvětleno 25 % jejího kotouče, k čemuž zpravidla dochází 37 dní před dolní konjunkcí na večerní obloze a 37 dní po ní na ranní obloze. Je až 15krát jasnější než nejjasnější hvězda noční oblohy Sirius. Od Slunce se nejvíc vychýlí přibližně 70 dní před a po dolní konjunkci, v této době je v poloviční fázi. V těchto dvou intervalech je Venuše viditelná i za plného denního světla, pokud pozorovatel přesně ví, kam se má podívat. Jako všechny planety i Venuše se na svojí dráze při pozorování ze Země zdánlivě zastaví a pak postupuje po obloze opačně. Perioda opačného pohybu je 20 dní před a po dolní konjunkci. Občas se stává, že Venuše během svého pohybu přechází vzhledem k pozorovateli na zemském povrchu přes sluneční disk. Výzkum První automatickou sondou k Venuši a současně první meziplanetární sondou všech dob byla Veněra 1, která byla na svoji cestu vyslána 12. února 1961. První sonda z úspěšného sovětského programu Veněra byla vyslána na přímou dopadovou trajektorii, ale se sondou byl po sedmi dnech ztracen rádiový kontakt ve vzdálenosti přibližně 2 milionů km od Země. Následně bylo dle dráhy sondy vypočítáno, že proletěla ve vzdálenosti přibližně 100 000 km od Venuše v půlce května. Podobně neúspěšný průběh měl i začátek amerického průzkumného programu. Během startu byla ztracena sonda Mariner 1. Následující sonda Mariner 2 dosáhla velikého úspěchu, když po 108 dnech doletěla 14. prosince 1962 k Venuši a stala se tak první lidskou sondou u jiné planety. Mariner 2 proletěl ve vzdálenosti 34 833 km nad povrchem planety. Za pomoci mikrovlnného a infračerveného radiometru prozkoumala svrchní oblasti mračen, u kterých zjistila, že jsou chladná, a povrch s extrémní teplotou okolo 425 °C. Měření sondy tak potvrdilo dřívější předpoklady, že povrch planety je horký a neposkytuje příhodné podmínky pro život. Měření sondy pomohlo současně odhadnout hmotnost planety, ale nebylo schopno změřit magnetické pole a radiační pásy kolem ní. Průnik do atmosféry Sondou, která jako první proletěla atmosférou Venuše, byla sovětská Veněra 3 dne 1. března 1966 – sonda se zřítila na povrch planety. Pro poruchu komunikačního systému ale sonda nebyla schopna o planetě během průletu odeslat žádná data a pouze dopadla na její povrch. Další sondou u Venuše byla 18. října 1967 sovětská Veněra 4, která úspěšně vstoupila do její atmosféry a zpět k Zemi odeslala značné množství vědeckých dat. Měření Veněry 4 současně vyvrátilo předchozí teplotní měření sondy Mariner 2. Sovětská sonda zjistila vyšší teplotu povrchu, pohybující se okolo 500 °C, a složení atmosféry, která je z 90 až 95 % tvořena oxidem uhličitým. Atmosféra Venuše byla hustší, než předpokládali sovětští konstruktéři, a tak měla sonda rozměrnější padák, než ve skutečnosti potřebovala. Ve výsledku byla sonda silněji brzděna a na povrch padala pomaleji, takže se její baterie vyprázdnila ještě před dopadem sondy na povrch. Před ukončením signálu vysílala sonda 93 minut a poslední telemetrie sondy naznačovala, že okolní tlak kolem sondy je 18 barů ve výšce 24,96 km nad povrchem. Jen o den později 19. října 1967 dorazila k Venuši další sonda Mariner 5, která proletěla ve vzdálenosti přibližně 4 000 km nad vrcholky mračen. Mariner 5 byl původně připravován jako záložní výzkumná sonda Marineru 4 k průzkumu Marsu, ale po úspěchu předchozí sondy Mariner 2 bylo rozhodnuto, že bude jeho cíl změněn a že bude také vyslán k Venuši. Vědecké vybavení na palubě sondy bylo na lepším technickém stupni s citlivější aparaturou než v případě předchozí sondy Mariner 2, což umožnilo získat lepší vědecká data ohledně složení, tlaku a hustoty atmosféry Venuše. Vzhledem k téměř současnému příletu sondy Mariner 5 a Veněry 4 bylo možné porovnat získaná data v rámci sovětsko-americké spolupráce, což byl první náznak budoucí kooperace na poli kosmického výzkumu. Po zkušenostech s konstrukcí sondy Veněry 4 a novými daty Sovětský svaz navrhl novou dvojici stejných sond Veněra 5 a Veněra 6. Sondy byly vyslány v lednu roku 1969 pět dní po sobě s dobou příletu k Venuši 16., respektive 17. května následujícího roku. U sond byl posílen jejich plášť, aby odolal atmosférickému tlaku 25 atmosfér, došlo ke zmenšení padáku, umožňujícímu rychlejší sestup skrz atmosféru. Tehdejší atmosférický model Venuše předpokládal, že na povrchu panují tlaky mezi 75 až 100 atmosférami, a tak se nepředpokládalo, že by sondy mohly dosáhnout povrchu. Po vstupu do atmosféry sondy vysílaly data po dobu delší 50 minut. Obě dvě sondy přestaly vysílat ve výšce přibližně 20 km nad povrchem, kdy byly vlivem extrémního tlaku zničeny. Dobytí povrchu Následovala sovětská sonda Veněra 7 s cílem dosáhnout povrchu planety a s ohledem na to byly provedeny i konstrukční úpravy na přistávacím modulu, který měl být schopen přežít tlak 180 barů, a současně byla vnitřní vědecká aparatura podchlazena na teplotu −8 °C kvůli prodloužení její životnosti. Sonda 15. prosince 1970 započala svůj sestup vstupem do atmosféry, kde využila tepelný štít ke snížení rychlosti a následně otevřela speciálně upravený padák, který měl umožnit rychlý průlet skrz atmosféru za přibližně 35 minut. Vlivem agresivního prostředí okolní atmosféry ale padák nezůstal po celou cestu v pořádku, a tak sonda několik posledních metrů padala volným pádem na povrch planety rychlostí přibližně 17 m/s. Předpokládá se, že tento tvrdý dopad částečně poškodil sondu a v první chvíli znemožnil zachycení jejího signálu. Po týdnu analyzování vesmírného šumu sovětští vědci oznámili, že se jim podařilo na pozadí objevit slabý signál sondy, který vydržel 23 minut. Signál obsahoval první telemetrii a údaje o teplotě povrchu jiné planety v podobě dat. Úspěšný program Veněra pokračoval vysláním sondy Veněra 8, která vysílala data z povrchu po dobu 50 minut. Následovaly sondy Veněra 9 a Veněra 10, které zaslaly na Zemi první snímky povrchu Venuše, ukazující nehostinnou krajinu. Dvě různá místa přistání zachytila zcela rozdílnou krajinu v okolí míst modulů – Veněra 9 přistála na svahu o sklonu přibližně 20°, obklopeném 30 až 40 cm velkými balvany; Veněra 10 ukazovala krajinu připomínající čedičové desky se zvětralým materiálem. Mezitím pokračoval i průzkum v režii USA, které k Venuši vyslaly sondu Mariner 10. Sonda primárně směřovala k průzkumu Merkuru a u Venuše provedla pouze gravitační manévr. Během průletu 5. února 1974 sonda pořídila přes 4 000 fotografií planety ze vzdálenosti pouhých 5 790 km. Fotografie představují záběry Venuše v mnohem lepší kvalitě, než se do té doby podařilo získat, a to jak v oblasti viditelné části spektra, tak i v oblasti ultrafialového světla. V roce 1978 poslala NASA k Venuši dvě kosmické lodě Pioneer. Celá mise se skládala ze dvou částí, každá loď byla dopravována zvlášť: Orbiter (oběžnice) a Multiprobe (multisonda). Loď Pioneer Venus Multiprobe nesla 1 velkou a 3 malé atmosférické sondy. 16. listopadu 1978 byla vypuštěna velká sonda a 20. listopadu tři menší sondy. 9. prosince vstoupily všechny čtyři sondy do Venušiny atmosféry, následovány přenosovým zařízením. Ačkoli se neočekávalo přežití po sestupu atmosférou, jedna ze sond pokračovala v činnosti ještě 45 minut po dosažení povrchu. 4. prosince 1978 přešel Pioneer Venus Orbiter na eliptickou oběžnou dráhu kolem Venuše. Zde zajišťoval 17 experimentů, dokud mu nedošlo palivo stabilizující jeho orbitu a nebyl v srpnu 1992 zničen vstupem do atmosféry. V následujících čtyřech letech k Venuši dorazily poslední 4 sondy z úspěšného programu Veněra v podobě sond Veněra 11 a Veněra 12, které zaznamenaly v atmosféře planety elektrické výboje v podobě blesků. Další dvě sondy Veněra 13 a Veněra 14 provedly přistání 1. března, respektive 5. března 1982 na povrchu, ze kterého zaslaly zpět k Zemi první barevné fotografie povrchu. Zmiňované sondy současně prozkoumaly za pomoci rentgenové fluorescence vzorky zeminy, které ukázaly hodnoty podobné čedičové hornině bohaté na draslík. Zakončením programu Veněra se stalo vyslání sond Veněra 15 a Veněra 16, které byly navedeny na polární orbitu za účelem radarového mapování severní třetiny planety. V roce 1985 využili sovětští konstruktéři možnosti zkombinovat misi k Venuši s průzkumem Halleyovy komety, která prolétala sluneční soustavou v témže roce. Výsledkem byly dvě sondy z programu Vega, které doletěly k Venuši 11. června a 15. června a po devítiměsíčním výzkumu planety se odpoutaly směrem ke kometě. Radarové mapování Dne 4. května 1989 byla vyslána k Venuši americká sonda Magellan s cílem provést podrobné zmapování povrchu planety za pomoci radaru. Snímky ve vysokém rozlišení byly pořízeny během mise trvající čtyři a půl roku a úspěšnost mise zcela překonala očekávání, když se podařilo prozkoumat přes 98 % povrchu pomocí radaru a zmapovat 95 % gravitačního pole. Mise sondy byla ukončena v roce 1994. Sonda byla navedena do atmosféry Venuše s cílem získat poznatky o hustotě atmosféry. Venuše byla následně pozorována ještě sondami Galileo a Cassini během průletů, ale jednalo se o sekundární cíle vědeckých výzkumů na trase sond k dalším tělesům sluneční soustavy. V říjnu roku 2006 a červnu 2007 proletěla kolem americká sonda MESSENGER během korekce dráhy k Merkuru. Současné a budoucí mise V nedávné minulosti obíhala kolem Venuše evropská sonda Venus Express, která byla vypuštěna 9. listopadu 2005 a úspěšně navedena na polární orbitu 11. dubna 2006. Sonda byla navržena ke studiu atmosféry Venuše a mraků, ke zkoumání prostředí planetární fyziky plazmatu, povrchové charakteristiky a měření teplot. Mise byla navržena na 500 pozemských dnů, tedy na přibližně dva venušské roky. Prvním úspěchem Venus Express bylo objevení rozsáhlého atmosférického cirkumpolárního víru v oblasti jižního pólu. Sonda zanikla počátkem roku 2015 v atmosféře Venuše. V prosinci 2015 vstoupila na oběžnou dráhu Venuše sonda Akacuki japonské kosmické agentury. Její přístroje jsou určeny pro studium atmosféry. Evropská kosmická agentura připravuje misi BepiColombo k Merkuru, která by měla proletět v roce 2019 a 2020 dvakrát kolem Venuše a na dráze Merkuru by měla zaparkovat v roce 2024. Mezi lety 2028 a 2030 má podle plánů NASA vyrazit k Venuši mise Davinci+, jejímž úkolem bude zjištění přesného složení atmosféry planety a také ověření hypotéz, zda se na Venuši nacházela voda v kapalném skupenství. Ve stejné době je v plánu také mise Veritas, která s využitím radaru vytvoří přesný 3D model povrchu planety a pokusí se zjistit, proč se vyvíjela odlišně od Země. Život na Venuši Původní život Velikost podobná Zemi, existence atmosféry a vzdálenost od Slunce naznačující vysoké, ale životu stále přívětivé teploty vedly k častým spekulacím o existenci vyspělého života na planetě Venuši. Richard Proctor roku 1870 napsal: Je jasné, že kvůli kratší vzdálenosti Venuše od Slunce stačí málo, aby byly velké části jejího povrchu neobyvatelné bytostmi podobnými pozemským. Kvůli této blízkosti budou v tropických oblastech teploty nesnesitelné, ale v mírných a chladných pásech mohou pravděpodobně existovat oblasti s podnebím, které by nám dobře vyhovovalo... Nenacházím žádný důvod... zamítnout, že Venuše může být plná stvoření tak vyspělých, jako žijí na Zemi. Výzkum kosmických sond naopak ukázal, že vzhledem ke skleníkovému efektu a povrchovým teplotám okolo 450 °C nelze o existenci života pozemského typu na Venuši uvažovat. Roku 2002 však Dirk Schulze-Makuch a Louis Irwin z texaské univerzity v El Paso vyslovili teorii o možném životě nikoli na Venušině povrchu, ale v jejích oblacích. Na základě údajů ze sond Veněra, Pioneer Venus a Magellan poukázali na zvláštnosti ve složení vodních kapek ve venušských mracích, které, podle jejich názoru, lze vysvětlit přítomností mikroorganismů. Jednalo se zejména o současnou přítomnost sulfanu a oxidu siřičitého, dvou plynů, které navzájem reagují, a nevyskytují se proto společně, pokud je nějaký jev nedoplňuje. Poukázali rovněž na příliš nízké množství oxidu uhelnatého navzdory slunečnímu záření a bleskům. Možným vysvětlením je přítomnost mikroorganismů vznášejících se v oblacích, které by využívaly metabolismu podobného některým raným pozemským organismům. Mimo to se spekuluje, jestli život na Venuši nebyl dříve, než se proměnilo složení její atmosféry. Před čtyřmi miliardami let Slunce vyzařovalo snad o 40 % méně slunečního světla (ale ani paradox slabého mladého Slunce tak málo neuvádí) a tepla než dnes, takže Země i Mars byly zamrzlé světy. V té době možná na Venuši panovaly optimální teploty umožňující existenci oceánů tekuté vody, a tedy potenciální místo pro vznik života. Během změny atmosféry se teoreticky mohl život přizpůsobit těmto změnám a uchýlit se do obyvatelné zóny v atmosféře planety. Nový výzkum publikovaný v časopise Nature naznačuje, že voda na Venuši v minulosti nikdy nezkondenzovala, a tak nevznikl ani oceán. Kolonizace Vzhledem k extrémním podmínkám panujícím na povrchu Venuše nebude možné se současným stupněm technologie trvale kolonizovat její povrch v blízké budoucnosti. Teoretické úvahy o trvalé lidské posádce se tak z povrchu přesunuly do atmosféry planety, kde se uvažuje o vybudování „plovoucích měst“ v horních vrstvách husté venušské atmosféry. Tento návrh je založen na panujících podmínkách v atmosféře ve výšce okolo 50 km nad povrchem planety, kde teplota a atmosférický tlak dosahují úrovně odpovídající podmínkám na Zemi. Návrh k úspěšnému provedení předpokládá využití dlouhodobého zařízení lehčího než vzduch, tzv. aerostatu, které bude schopno setrvat na svém místě a umožní osídlení. Existence nebezpečného množství těkavých kyselin v těchto výškách bude klást množství překážek a vystupovat proti krátkodobému osídlení těchto oblastí. Některé úvahy jdou ještě dále a předpokládají, že by bylo možné Venuši odstínit od Slunce speciálním štítem, vlivem kterého by Venuše přestala přijímat tepelnou energii a začala ji vyzařovat z atmosféry, čímž by došlo k postupnému ochlazování planety. Vlivem ochlazení atmosféry by se její část vypršela na povrch a došlo k jejímu ztenčení, což by usnadnilo případnou terraformaci planety a její osídlení. Venuše v kultuře Jméno planety Venus, počeštěně Venuše, znamená původně půvab, krásu, vděk a vnady. Planeta se objevuje na obloze večer po západu Slunce a pak i ráno před jeho východem. Tento jev má za následek, že mnohé národy mají pro Venuši dvě pojmenování, a to v závislosti na době, kdy byla planeta pozorována. Staří Řekové nazývali Venuši Hesperos večer anebo ráno Fósforos. V češtině se vyskytuje podobné dvojité pojmenování – Večernice anebo Jitřenka. Jméno Venus se původně používalo pro staroitalskou bohyni jara a probouzející se přírodu a až později bylo dáno i bohyni krásy. Někdy ve 3. století př. n. l. po první punské válce došlo u Římanů ke ztotožnění římské bohyně s řeckou bohyní lásky Afroditou. Význam v astrologii Jako všechny planety viditelné pouhým okem byla i Venuše odpradávna spojována s božskými principy. Je asociována se sumerskou bohyní Inanou, akkadskou Ištar, asyrskou Mylitou, syrskou Astarté, fénickou Astarot, egyptskou Aštoret, indickou Šukrou, germánskou Freyou, řeckou Afroditou a římskou Vénus. V systému babylónské astrologie byla zařazena mezi tradičních 7 planetárních vládců, chronokratorů (vládnoucí pár světel Slunce, Měsíc a planety Merkur, Venuše, Mars, Jupiter a Saturn). V rámci sedmidenního týdne vládne Venuše pátku, z čehož v některých jazycích vychází i pojmenování tohoto dne (latinsky dies Veneris, v sanskrtu šukravána). Z Pythagorových kosmologických představ Země obalené 7 otáčejícími se planetárními sférami, vydávajícími tzv. hudbu sfér, byly odvozeny starší sedmitónové hudební stupnice, v nichž Venuši náležel tón H. Z lidských smyslů připadla Venuši chuť, z kovů měď. Venuše je všeobecně považována za blahodárnou, dobrou planetu, ve středověku byla dokonce nazývána „malým dobrodějem“ nebo „Malým štěstím“. Je asociována s číslem 7. V západní astrologické tradici, založené na ptolemaiovském systému, vládne Venuše VII. a II. domu, takže její denní dům odpovídá vzdušnému znamení Vah a noční zemskému znamení Býka. Ničí ji protilehlá (exilová) znamení Berana a Štíra, domy jejího konkurenta Marta. Povýšení zažívá v spirituálně sounáležitých Rybách, pád naopak v rozumové a kritické Panně. Některé prvky tohoto systému mohly být inspirovány skutečnými astronomickými zvláštnostmi Venuše. Během 5 synodických oběhů kolem Slunce koná Venuše z geocentrického pohledu 5 retrográdních pohybů v různých částech zvěrokruhu, jejichž posloupnost tvoří vrcholy pěticípé hvězdy kreslené jedním tahem – pentagramu. V očích hermetiků symbolizuje pentagram postavený špicí vzhůru člověka (duchovno), postaven obráceně značí býčí hlavu (hmotné statky). Systém denních a nočních domů planet mohl být odvozen i od dvojjediné podstaty Venuše coby Jitřenky/Večernice. V indické astrologii, kde je planetárních vládců 9 (k tradičním sedmi je přidán vzestupný a sestupný měsíční uzel), vládne Venuše třem lunárním zvířetníkovým domům (nakšatrám) z celkového počtu 27. Jsou to Bharaní, Púrvaphálguní a Púrvášádha. Tradiční astrologie, vycházející z babylónských kořenů, zná Venuši s Lunou jako jediné dvě ženské planety, Venuše však oproti Luně zosobňuje spíše smyslovou, tělesnou a citovou stránku ženství, prvotní fázi ženského života, pannu nebo milenku, kterou naplnění jejího mateřského poslání teprve čeká. V souladu s tím je astrologický symbol Venuše ♀ chápán jako glyf zrcátka nebo náhrdelníku. Jeho hlubší symbolika tkví v nadřazení kruhu ducha nad křížem hmoty, neboť Venuše ovládá jak duchovní, tak materiální hodnoty. Venuše značí lásku, svůdnost, radost a potěšení, laskavost, společenskost, toleranci a schopnost kompromisů, špatně aspektovaná může vést k promiskuitě, lascivnosti, chlípnosti, bezstarostnosti a povrchnosti. Libuje si v kráse, umění, harmonii a dobré chuti, ve své nižší podobě svádí k pohodlí, snadnému životu, řivosti. Lidé pod pozitivním vlivem Venuše by měli inklinovat k povoláním souvisejícím s krásou, módou, uměním nebo diplomacií. Sci-fi Při pohledu na Venuši nemohl člověk ze Země vidět nic jiného než hustá mračna, což podněcovalo představivost mnohých autorů a dávalo jim volnou ruku ve spekulacích o podmínkách panujících na povrchu planety. Dřívější pozorování planety naznačovala, že Venuše je velice podobna Zemi a že má atmosféru, což se projevilo v prvních námětech příběhů. U Venuše se sice předpokládalo klima teplejší než na Zemi, přesto ale panovala představa, že by ji mohli trvale obývat lidé. Vrchol zájmu o Venuši v žánru sci-fi nastal mezi 30. a 50. léty 20. století, kdy vědci byli schopni odhadnout některé vlastnosti Venuše, ale stále zde panovala značná nejistota, poskytující velký prostor pro fantazii. Ve 30. létech napsal Edgar Rice Burroughs sérii dobrodružných knih, které se odehrávaly na Venuši. Dalším autorem, který psal o Venuši, se stal známý Robert Heinlein se sérii příběhů v cyklu Future History, které byly inspirovány chemikem Svantem Arrheniem, předpovídajícím souvislý déšť na povrchu Venuše. Podobný námět pro své povídky The Long Rain a All Summer in a Day si zvolil i další americký spisovatel Ray Bradbury. V roce 1943 vyšla další kniha Perelandra od C. S. Lewise a v roce 1954 pak vyšla Lucky Starr and the Oceans of Venus. Kniha popisovala Venuši jako vodní svět s obrovským oceánem plným exotického mořského života. V té době se již začaly objevovat i náměty, které popisovaly Venuši jako suchý a prašný svět, ale tyto příběhy nebyly příliš oblíbené. Jednalo se např. o dílo The Big Rain od Poula Andersona či novela The Space Merchants od Frederika Pohla a Cyrila M. Kornblutha. V roce 1951 napsal polský spisovatel Stanisław Lem dobrodružný sci-fi román Astronauti, situovaný částečně na Venuši. Román je poplatný době svého vzniku – odehrává se v optimistické komunistické budoucnosti lidstva počátku 21. století; Venuše je zde mementem civilizace, která podlehla jaderné válce (v době psaní románu již probíhala studená válka). První sondy přinesly poznatky o Venuši jako mrtvém a nehostinném světu, což zapříčinilo velký úpadek zájmu o Venuši na poli sci-fi literatury. Ze starší literatury lze číst tehdejší představy o podmínkách na Venuši v knize Planeta nachových mračen od bratrů Strugackých, vydané roku 1962. S narůstajícími vědomostmi o Venuši se ale začal zájem o tuto planetu mezi autory sci-fi navracet s novým námětem v podobě osídlení a terraformace planety. V roce 1997 britský spisovatel Arthur C. Clarke ve své knize 3001: Poslední vesmírná odysea popisuje snahu lidstva ochladit Venuši za pomoci ledových jader komet. Samotný námět terraformace Venuše se stal oblíbeným ve velkém množství příběhů, jako např. ve Star Treku či Exosquad. Na přelomu 19. a 20. století se také objevila myšlenka, že na Venuši by mohl být život podobný tomu pozemskému v minulých geologických dobách. Objevila se také představa současné existence bytostí podobných pozemským druhohorním dinosaurům. Odkazy Poznámky Reference Literatura Související články Venuše (mytologie) Terraformace Venuše Externí odkazy Seznam údajů o Venuši od NASA (anglicky) Přechod Venuše přes Slunce dne 8. 6. 2004 Venuše na stránkách aldebaran.cz Planety sluneční soustavy Terestrické planety


source: wikipedia

text: Relativní molekulová hmotnost (též poměrná molekulová hmotnost) je podíl klidové hmotnosti molekuly a atomové hmotnostní konstanty. Číselně je blízká součtu nukleonových čísel atomů, ze kterých se molekula skládá. Značení Značka: Mr Jednotka: bezrozměrná veličina Výpočet Hodnota relativní molekulové hmotnosti se určí ze vztahu , kde je klidová hmotnost molekuly a je atomová hmotnostní konstanta. Vlastnosti Relativní molekulová hmotnost se rovná součtu relativních atomových hmotností jednotlivých atomů v molekule. Udává poměr skutečné hmotnosti molekuly k atomové hmotnostní konstantě. Související články Molekulová fyzika Molární hmotnost Relativní atomová hmotnost Atomová fyzika Fyzikální veličiny Chemické veličiny


Jaký boty budu nosit přes léto? Vložil Tomaz 24. 7. 2016 | 3:02 0 Vloženo do Boty, Nezařazeno Tenhle článek jsem měl v plánu napsat tak před měsícem, ale nějak jsem se k tomu nedokázal dokopat, protože jsem furt řešil milion maličkostí a hlavně jsem byl dost línej, ale tak léto ještě není zdaleka u konce. Minimálně půl roku jsem se snažil sehnat jakýkoliv creepers od Rihanny, ale bez výsledku, takže na konci května mě Puma potěšila, protože vyšly tři nový colourways tohohle modelu a to už jsem si nenechal ujít. Vycházely pouze v malých velikostech (největší byla 41), což pro mě neznamenalo nějakej větší problém, navíc boty seděj minimálně o číslo víc (41 sedí jako 42, atd..). Jak jsem již psal, dlouho jsem je sháněl, takže teďka jsem to nepodcenil a rovnou jsem si pořídil všechny tři barvy. Zelené a černé si nechávám na nošení, plánoval jsem i bílé, ale naživo se dost lesknou, takže je spíš ocení nějaká slečna...jestli bys je chtěla, tak mi napiš. Jak už design boty napovídá, tak to asi úplně nejpohodlnější tenisky nebudou. Po prvních pár nošeních mě z nich bolely nohy a navíc dost nepříjemně řezaly do paty. Naštěstí po pár dnech se tak nějak přizpůsobily mojí noze a už je to v pohodě a můžu je mít na noze furt, ale Ultra Boosty to nejsou. Celkově mě tenisky od Pumy moc neberou, až na nějaký kolaba, ale tyhle jsem si zamiloval a jsem rád, že mám obuv na léto (i podzim?) vyřešenou. Zelený i černý creepers mají semišový vršek, čehož jsem se zprvu bál, že to nic nevydrží, ale už je nějakej ten týden nosím a vypadaj furt supr. V materiálu mají asi menší výhodu ty bílé, protože jsou z lakované kůže, takže ten materiál je o něco odolnější. Pokud by sis chtěl/a nějaké z těchto tří barev pořídit, tak tě trochu zklamu, protože jsou ve všech obchodech vyprodaný, takže je seženeš na stránkách jako vinted, ebay nebo na Facebook skupinách, kde se prodává oblečení a tenisky. Aby sis nemyslel/a, že mám jen špatný zprávy, tak 28. července vychází nové barevné provedení, které si určitě zaslouží tvojí pozornost. Tags:bordeaux, creepers, glo white, gucci, puma, release, rihanna


Mzdy upravujeme každý rok podle situace na trhu. Necháváme si vypracovat průzkum mezd, abychom byli konkurenceschopní. Zároveň máme každý rok revizi mezd všech zaměstnanců. Když se za ten rok stane, že se pozice na trhu výrazně finančně posune, tak jsme schopní na to reagovat nejenom u nového zaměstnance, ale i u těch stávajících. Dá se říci, že mzdy každý rok navyšujeme.


text: Gravitační zrychlení je zrychlení, které tělesu udílí gravitační síla. Značení a jednotky Značka: ag Jednotka v SI: m/s2 Definiční vztah Je-li gravitační síla působící v daném místě na (bodové) těleso setrvačné hmotnosti , vyjadřuje gravitační zrychlení vztah. Gravitační zrychlení je tedy číselně rovno gravitační síle, kterou gravitační pole v daném místě působí na bodové těleso o jednotkové (setrvačné) hmotnosti. Za předpokladu, že platí rovnost setrvačné a gravitační hmotnosti (základní postulát obecné teorie relativity), vyjadřuje gravitační zrychlení intenzitu gravitačního pole v daném místě. Gravitační a tíhové zrychlení na zemském povrchu Teoretická střední hodnota gravitačního zrychlení na povrchu Země je ag = 9,823 m·s−2. Tato hodnota vyplývá ze vztahu pro intenzitu gravitačního pole po dosazení hodnot poloměru a hmotnosti Země, za zjednodušujícího předpokladu, že Země je nehybná, homogenní, dokonalá koule o poloměru = 6371 km, což je poloměr koule o stejném objemu jako je skutečný objem Země. S gravitačním zrychlením by tělesa padala k Zemi, kdyby se Země neotáčela. Na tělesa otáčející se spolu se Zemí (tedy ve vztažné soustavě spojené s povrchem Země) působí výslednice dvou sil: gravitační síly a odstředivé síly. Tato výslednice se nazývá tíhová síla a uděluje tělesům při volném pádu tíhové zrychlení, což je vektorová výslednice gravitačního zrychlení a odstředivého zrychlení. Tíhové zrychlení vyjadřuje intenzitu tíhového pole na povrchu Země. Na různých místech zemského povrchu se velikost tíhového zrychlení mírně liší (v řádu setin m·s−2); na rovníku je jeho hodnota menší a směrem k pólům se zvětšuje. To je způsobeno velikostí odstředivé síly vznikající rotací Země, která je největší na rovníku a nejmenší na pólech. Dohodnutá střední hodnota tíhového zrychlení, tzv. normální tíhové zrychlení, je g = 9,80665 m·s−2. Na povrchu Měsíce je gravitační zrychlení přibližně šestkrát menší než na Zemi. Literatura Bednařík & Široká: Mechanika. Prometheus 2000, Související články Gravitační potenciál Intenzita gravitačního pole Slapová síla Tíhové zrychlení Gravitace Zrychlení


21. 10. 2014 Wasteland 2 Uznávám - psát recenzi po pouhých dvaceti nahraných hodinách je prostě nesmysl. Takže to neberte jako recenzi, ale spíše jako shrnutí prvotních dojmů, kterých je ale již dost na to, abych mohl s klidným svědomím ukázat na hru a řict: "kup to". Po Shadowrun Returns a Broken Age jde o první "opravdu velkou hru", která vzešla z první vlny Kickstarteru. A dával jsem do ní všechny naděje. Oba dva díly Falloutu považuji za naprosté platinové klasiky díky humoru, propracovanosti, atmosféře a svobodě hráče v rozhodování. Původní Wasteland - i když jsem ho nahrál komicky málo - považuji za pravého děda celého žánru pro svou neuvěřitelnou detailnost a nadčasovost. Takže když si nastavíme správně laťku očekávání, měli bychom prostě chtít "druhý Wasteland", že? Něco, čím měl být Fallout 3, že? Ano. Wasteland 2 je tím, čím měl být. Je druhým Wastelandem, přímým pokračováním. V roce 2014 by tato hra byla skutečně nerealizovatelná v klasickém mainstreamu a jsem tedy tuze rád, že Kickstarter splnil svůj účel. Pořád před sebou vidím ono první motivační video Briana Farga, ve kterém svému malému synkovi (v obleku businessmana) vysvětluje, čím byla původní hra z roku 1988 1000 unikátní a že by moc rád udělal pokračování. Tato úžasná energie svého tvůrce se propsala do každého bajtu obsahu této hry. Bylo mi chvílemi do pláče, když jsem četl první reakce lidí, co si stěžovali na nutnost všechno oklikat, nutnost ručně rozestavovat jednotky před začátkem bitvy nebo nutnost číst veškeré texty v malém okénku vpravo dole. "Vždyť ono kdyby tam byly lehčí souboje, kontextový kurzor myši a kompletně namluvené dialogy, mohla to být hezká hra...". NE! ŠPATNĚ, OŠKLIVÝ, ZLÝ PEJSEK! Wasteland 2 je hra o tom, že si uživáte každé kliknutí, kdy máte plnou kontrolou nad každičkou akcí... a výsledkem je téměř textová hra s grafikou nástavbou. Skutečně - Wasteland 2 není hra, která si pomáhá textem k dokreslení situace. Je to textová hra, která si pomáhá trochou té grafiky k dokreslení situace. Jedno oko jsem měl permanentně přilepené k dolnímu pravému růžku a velice rychle jsem si uvědomil, že Wasteland 2 je především "simulací stolního RPG". Hra samotná zastupuje jakéhosi Pána Jeskyně, který má za úkol pobavit hráče. Pakliže jsou obě strany správně naladěny, výsledkem je fantastická zábava. Problém může být v tom, že hráč je naladěný jinak a počítačový software jaksi nepřeladíme. Takže pokud od hry čekáte vážnou filozofickou simulaci s vyměšováním, jste na špatné adrese. Pokud ale hledáte dobrou hru, tak jste nemohli být na lepší. Zaminované kravské výkaly. Ejakulace olova z brokovnice. Ejakulace krve z těla po zásahu ejakulací olova z brokovnice. Opravdu hodně zmutované masožravé kytky. A těch slovních hříček v popisech předmětů, případně hlášky většiny postav - dostali mne do kolen: "There is no can't in cannibal". Politicky nekorektní, nevyvážený, chvílemi příliš ujetý. Parádní. Wasteland 2 je přesně ten typ hry, který mi chybí. Hra, která mi dává otevřenou svobodu a nenutí mi jediné správné řešení. Respektive nepředkládá dvě tři varianty, ze kterých si mám vybrat. Nechává nás objevovat a zkoušet všechno na všechno. Můžeme si udělat skutečně různorodé postavy a hra reflektuje různé detaily. Dokonce jsem měl chuť si ručně vypsat historii postavy, stejně, jako bych to dělal v případě hraní stolní hry. Některé části hry jsou až dětsky snadné, když máte ty správné dovednosti - vedle toho jiné části hry budou zkrátka nepřístupné a basta fidli. V reálu je znovuhratelnost na slušné úrovni - minimálně se připravte na dva, možná i tři průchody celou hrou, kdy lze čekat znatelný rozdíl v průběhu. Vedle toho má ale hra spousty menších dobrovolných voleb, které tu více a tu méně ovlivňují průběh hry. Mít více lidí v partě se zdá být dobrým nápadem kvůli přestřelkám, na druhou stranu je to krk navíc, o který se musíte starat. Totiž některé postavy mají dost silnou vlastní vůli a během bitev nedělají zrovna to, co byste jim nejraději přikázali. Takže musíte dávat pozor na jejich munici, zdravíčko a podobně, protože čert ví, jestli někde bídně nezahyn 1000 ou nebo třeba opustí časem partu? Co my víme. Takže to loadnete? Kdepak. Loadování se zde sice částečně stává herním mechanismem (opakování celých bitek či dlouhých pasáží je samo o sobě trestem), ale následky našich rozhodnutí vyplynou mnohdy až mnohem později - příliš pozdě na to, abyste se dobrovolně rozhodli vzdát se několika hodin hry. Místo toho vám v hlavě začne hlodat červík a pokud jste jako já a máte hru uloženou v několika slotech, strávíte možná i trochu toho času experimentováním. Tento element by měl být povinný snad v každé hře, takhle nějak se to má dělat. Wasteland 2 není v žádném případě perfektní nebo bezchybná hra. Ať už jde o bugy, vysloveně nepovedené skriptování nebo o náhodné kombinace více elementů - hra občas padá, některé úkoly nejde pořádně ani splnit, některé dialogy jsou jakoby useklé v půlce - hra by se dala odsoudit už jenom proto, že na Steamu jsou i hry jako Divinity Original Sin, což je mnohonásobně profesionálnější produkt. Jenže - tak se to se hrou má. Udělal ji váš kamarád od vedle, který naposledy pořádně programoval pro osmibity a posledních deset let strávil tím, že by jako děsně chtěl udělat pokračování Wasteland, ale že mu to u Interplay znova těžko vyjde, když už mnoho let neexistuje. A náhle spása - Kickstarter! Pár bezesných let a hle - tohle je jeho dílko. Je amatérské, ale je svým způsobem dokonalé. Ty chyby k tomu patří. Nejde ani tak o to, že mnoho chyb lze opravit později - k Wasteland 2 nelze přistupovat, jako k normální hře. Považuji za obrovský úspěch, že jsme se dočkali skutečně toho, co nám bylo slíbeno. Je to přesně taková ta hra, kde concept arty a jiné artworky během nahrávacích obrazovek, podporují vaši fantazii a těšíte se na to, až ve hře skutečně potkáte in-game verzi téhož škorpióna, až dojde k westernové přestřelce v ulici zalité radioaktivním sluncem, až potkáte ty větrem ošlehané rangery... jasně, grafika je jednoduchá (vlastně jsem si vybavil v angličtině nikdy nevydaný The Fall: Last Days of Gaia z roku 2004... proč to sakra nepřeložili?) A za to všechno dávám palec nahoru. A ještě bod navrch pro ty, co původní hru hráli - ta návaznost je i po těch letech dobře čitelná. Jděte do toho! Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


Dovolená snů v hotelu Jezerka – Rodinné výlety – kam na výlet s dětmi a rodinou Dovolená snů v hotelu Jezerka Slyšíte? Léto už klepe na dveře. Takže právě teď je nevyšší čas pro výběr letní dovolené, než nejvýhodnější nabídky frnknou před nosem. Hotely totiž stále nabízí slevy za včasný nákup. A ideálním místem pro dovolenkové spočinutí je rozhodně hotel Jezerka! Jen si to představte – to báječné místo uprostřed Železných hor, na břehu Sečské přehrady, které láká k odpočinku, ale skvěle se hodí i pro aktivní dovolenou. A to klidně s celou rodinnou a rovnou na týden. Vyžití si tu najde opravdu každý. Je libo do sytosti relaxovat v jednom z nejmodernějších Wellness & Spa u nás? Sauna, vířivka, relaxační hudba, masáže... Cítíte tu pohodu? A nemusíte mít obavy, o Vaše ratolesti bude postaráno – v odpoledních hodinách je v hotelu pohlídají a zabaví. Rodiče si přeci také zaslouží nějaký ten čas pro sebe. V hotelu Jezerka není rozhodně místo pro nudu! Dále totiž nabízí spoustu sportovišť, venkovní i vnitřní bazén, půjčení kol, loděk, čtyřkolek či jízdy na koni. A i v případě nepříznivého počasí nemusí hosté zoufat, zabaví je totiž bohatý animační program nebo sportovní turnaje. A když po těch všech aktivitách vyhládne, rozhodně přijde vhod večeře se salátovým barem zdarma. Po ránu zase jistě každého potěší opravdu bohatý snídaňový bufet. Za vše hovoří i fakt, že zhruba třetina všech hostů se do hotelu opakovaně vrací. No není divu... Štítky: Sport · Ubytování ← Hledejte Jetíka, dárky čekají Řemeslný jarmark 2014 v mělnickém muzeu nabídne velikonoční dekorace i výstavu kraslic →


source: fineweb

text: Vítáme vás v diskuzi pro rodiče školáků. Je to místo, kde se rodiče mohou společně poradit o všem, co řeší ve vztahu ke škole, k učení, k výchově dětí, komunitní prostor pro výměnu zkušeností a pro vzájemnou podporu. Fórum roste s tím, jaká témata přinesete. Pokud “vaše” téma neexistuje, založte ho. Když naroste počet diskuzí k některému tématu, oddělíme je do samostatného fóra. Prosíme, pokusme se mu společně pomoci jinému rodiči s problémem, poradit, podpořit ho. Do diskuse může přispívat každý i bez registrace, je nám ale příjemnější, když se zaregistrujete. Registrace trvá jen několik minut, je bezplatná a k ničemu vás nezavazuje. V diskusi se řídíme dohodnutými pravidly vhodného chování, tzv. netiketou


text: Český text je proti původnímu článku krácen. Původní text v angličtině je k nalezení zde. Svoboda ve světě – Bělorusko Hlavní město: Minsk Počet obyvatel: 9 662 000 Hodnocení politických práv: 7 * Hodnocení občanských svobod: 6 * Status: Nesvoboda Přehled Navzdory podnětům Evropské unie k zavedení reforem měl i v roce 2009 prezident Alexandr Lukašenko politickou a hospodářskou sféru pevně pod kontrolou. I nadále využíval policejního násilí a jiných forem pronásledování politické opozice a bránil nezávislým médiím v přinášení zpráv o demonstracích systematickým zastrašováním. Poté, co byli v roce 2008 propuštěni všichni političtí vězni, režim o rok později za mříže posadil aktivisty nové. Země neučinila žádný významný pokrok v reformě svého volebního systému a všeobecné naděje na zlepšení politické situace se nenaplnily. Bělorusko vyhlásilo nezávislost v roce 1991 a ukončilo tak po staletí trvající vládu Polska, Ruska a Sovětského svazu. Prvním postsovětským prezidentem se stal Alexandr Lukašenko, jenž usiloval o znovusjednocení s Ruskem a podřídil vládu, zákonodárství a soudy vlastní kontrole. Široce kritizované referendum z roku 1996 schválilo změny v ústavě, jež Lukašenkovi prodloužily funkční období až do roku 2001 a rozšířily jeho prezidentské pravomoci. V říjnu 2000 se v Bělorusku konaly jednoznačně velmi zmanipulované volby do dolní sněmovny parlamentu. Státní sdělovací prostředky o volební kampani přinášely jen kusé a většinou zaujaté zprávy a přibližně polovině opozičních kandidátů byla zamítnuta registrace. Po bojkotu sedmi opozičních stran byli nakonec zvoleni jen tři opoziční kandidáti. Lukašenko byl znovu zvolen v září 2001. Ve stejnou dobu čelil obvinění, že řídil komando smrti, které mělo umlčovat prezidentovy oponenty. V letech 1999 a 2000 totiž zmizeli beze stopy tři politici a jeden novinář, kteří vystupovali vůči režimu kriticky. V říjnu 2004 nebyl ve volbách do Národního shromáždění podle oficiálních výsledků zvolen ani jeden opoziční kandidát. V referendu pak voliči údajně schválili vládní návrh umožňující Lukašenkovi kandidovat v roce 2006 i na třetí volební období. Stejně tak jako v případě předchozích voleb, pozorovací mise Organizace pro bezpečnost a spolupráci v Evropě (OBSE) prohlásila, že parlamentní volby se „podstatně rozcházely“ se závazky, které Bělorusko přijalo. Po oranžové revoluci na Ukrajině, ve které protestující pomohli zvrátit zfalšované výsledky voleb, provedl Lukašenko čistky v řadách policie a posílil její pravomoci, které nyní například povolují volné užití střelných zbraní vůči protestujícím na základě příkazu prezidenta. O prezidentských volbách z 19. března 2006, v nichž byl Lukašenko zvolen i na třetí volební období, OBSE prohlásila, že nebyly demokratické. Podle tvrzení opozice, proti které vláda provedla velmi tvrdé zákroky, nebylo možné, aby Lukašenko získal oficiálně udávaných 83 procent hlasů. Tyto volby také vyvolaly největší veřejný protest za celé Lukašenkovo funkční období – protestu uzavření volebních místností zúčastnilo mezi 10 a 15 tisíci demonstrantů. 25. března byla zatčeno 500-1000 lidí, včetně opozičního prezidentského kandidáta Alexandra Kazulina, který byl odsouzen na 5,5 roku vězení. Po následující vlně zatýkání opoziční aktivita značně opadla. Ve snaze o zlepšení svého mezinárodního postavení Lukašenko před 18. srpnem 2008 propustil všechny vězně, které Evropská unie a Spojené státy americké považovaly za vězně politické. Evropská unie navzdory vládním zákrokům proti opozičním kandidátům v zářijových parlamentních volbách (2008) projevila silný zájem o zlepšení vzájemných vztahů s Běloruskem a Lukašenkovi bylo po 13 letech zákazu vjezdu povoleno navštívit EU – navštívil Itálii a Litvu. Bělorusko se rovněž zapojilo do programu Východního partnerství EU. Lukašenko však mezitím zahájil novou vlnu zákroků a procesů s opozicí, jejíž aktivisty označil za „nepřátele běloruského národa“. V únoru 2009 režim zatkl nové politické vězně a dále rozháněl násilnými prostředky demonstrace a bránil médií podávat o těchto událostech zprávy. Politická práva a občanské svobody Bělorusko není volební demokracií a každé volby v poslední době provázely závažné a rozsáhlé nesrovnalosti. Národní shromáždění Běloruské republiky se skládá ze dvou sněmoven. Do Dolní sněmovny je všelidovým hlasováním voleno 110 poslanců na čtyři roky. Horní sněmovna sestává z 64 členů – 56 jich volí krajské rady a 8 jich jmenuje prezident na čtyři roky. Ústava svěřuje většinu moci prezidentovi a ustanovením o nadřazenosti prezidentských výnosů nad zákony mu dává kontrolu nad vládou, soudy a legislativou. Národní shromáždění slouží převážně jako orgán poslušně schvalující vše, co mu je předloženo. Prezident je volen na pět let bez omezení počtu funkčních období. Úloha politických stran v politickém procesu je kvůli silnému postavení prezidenta zanedbatelná a opoziční strany nemají v Národním shromáždění žádné zastoupení a pro-prezidentské politické strany mají jen velmi povrchní roli. Mladí příslušníci opozice také prohlašují, že musejí rukovat na vojnu jen kvůli svým politickým názorům. Nový zákon z roku 2009 stanovuje, že vojáci nesmějí být v žádné politické straně a mladí aktivisté se tedy musejí vzdát svého přesvědčení. Ačkoli změny ve volebním zákoně umožňují provádět efektivnější předvolební kampaň, sčítání hlasů stále není průhledné. Korupce kvete díky dominanci státu v ekonomice a kvůli obecné netransparentnosti a nedostatku odpovědnosti vůči voličům ve vládě. V hodnocení „indexu vnímání korupce“ organizace Transparency International za rok 2009 obsadilo Bělorusko 139. místo ze 180 zemí. Režim prezidenta Alexandra Lukašenka systematicky omezuje svobodu tisku. Běžnou praxí je pronásledování a cenzura nezávislých médií, včetně používání fyzického násilí a zákazu novinářské činnosti. Běloruská státní televize je zcela pod kontrolou státu a nedává prostor alternativním či opozičním pohledům. Státní monopol distribuce a prodeje novin výrazně omezuje možnost distribuce nezávislého, soukromého tisku. Koncem roku 2009 byla několika nezávislým novinám odňata registrace. V souladu se zákonem bude Rada ministrů také vykonávat kontrolu nad internetovými médii. Ačkoliv v roce 2009 vláda ještě omezení internetu nezavedla, je v zásadě jediným poskytovatelem internetu v zemi a nic jí v tom nebrání. I když ústava zaručuje rovnost náboženských vyznání, je náboženský život stále více omezován. Vláda může cenzurovat náboženské tiskoviny a zavádí přísná omezení činnosti náboženských skupin, které působí v Bělorusku méně než 20 let. Díky dohodě s vládou se poněkud privilegovanému postavení těší Běloruská pravoslavná církev, úřady však údajně diskriminují protestantské duchovenstvo a jsou přehlíženy projevy antisemitismu. Akademická svoboda je vystavena intenzivnímu ideologickému tlaku ze strany státu a instituce, které mají liberální učební osnovy nebo podporují národní, běloruskou identitu, čelí represím a likvidaci. Studenti a profesoři mohou být za účast na opozičních protestních akcích okamžitě vyloučeni, může jim také být odebrán titul. Výjimkou není ani odposlouchávání hovorů ze strany státních tajných služeb. Svoboda sdružování je velmi omezena. V letech 2003 až 2005 bylo více než sto nejaktivnějších nevládních organizací nuceno ukončit svou činnost. Byla zavedena trestní odpovědnost za účast v nezaregistrované nebo zrušené politické straně. V důsledku toho čelí většina lidskoprávních aktivistů v zemi hrozbě vězení na dobu od šesti měsíců do dvou let. Od roku 2005 je také zakázáno poskytovat zahraniční pomoc nevládním organizacím, stranám a jednotlivcům. Mírné uvolnění nicméně nastalo koncem roku 2008, kdy vláda zaregistrovala nevládní organizaci Hnutí Za svobodu vedenou bývalým prezidentským kandidátem Aliaksandrem Milinkievičem. Nezávislé odbory čelí obtěžování ze strany státních orgánů a vedoucí představitelé nezávislých odborů jsou často propoušteni z práce a pronásledování za pokojné protesty. Více než 90% dělníků pracuje v Bělorusku na základě pracovní smlouvy na dobu určitou (často na 1 rok), a na základě pokynu vládních orgánů tedy mohou být bez udání důvodu po vypršení smlouvy zbaveni zaměstnání. Etničtí Poláci a Romové jsou často vystaveni diskriminaci. Mezi platy mužů a žen jsou nápadné rozdíly a ve vysokých vládních pozicích je žen jen velmi málo. V důsledku extrémní chudoby se mnohé ženy stávají oběťmi mezinárodního obchodu s lidmi. * Země se hodnotí na stupnici od 1 do 7, kdy 1 je nejvyšší úroveň svobody a 7 nejnižší. Zde najdete podrobné vysvětlení metodologie průzkumu Svoboda ve světě (v angličtině).


Median znovu potvrzuje, že český volič začíná počítat s NS-LEV 21 | VIP blogy známých osobností Vaše Věc Agentura Median provádí toto šetření velmi spolehlivou výběrovou metodou a neomezuje se na uživatele internetu jako v případě průzkumu SANEP (tato agentura navíc nedotazuje obyvatele starší 69 let, kteří představují významnou část elektorátu). Vzhledem k relativně dlouhé době sběru dat nezohledňuje výzkum Medianu aktuální události posledních dnů. Dotazování proběhlo v období 17. 4. – 16. 5. Na průzkum tedy neměla vliv aktuální aféra D. Ratha. Právě tato událost zřejmě významně ovlivní aktuální volební zisk ČSSD. Indikuje to právě včera zveřejněný průzkum agentury SANEP, uskutečněný po zveřejnění aféry, podle kterého by ČSSD nyní získala 22,5% hlasů, což je podle tohoto průzkumu jen o 3 procentní body více, nežli získala KSČM. Podle volebního modelu Medianu by podporu ČSSD na přelomu dubna a května vyjádřilo 32,5% voličů. Druhá ODS má podporu 20,5% voličů. Následuje KSČM se ziskem 14% a TOP09 se ziskem 11,5 %.Do sněmovny by se hraničním ziskem 5% hlasů dostala také KDU-ČSL. Volební zisk NS-LEV 21 prezentuje agentura na úrovni 2,5% a je stejný, jako zisk strany Suverenita. Agentura, na rozdíl od jiných agentur v ČR, upozorňuje na zatížení výsledku statistickou chybou, která může výsledek zkreslovat až o 1,5 procentního bodu a to kladně i záporně. Aktuální volební zisk NS-LEV 21 se tedy po zohlednění této poznámky nachází v intervalu 1 – 4%. Nesporně povzbudivým zjištěním pro NS-LEV 21 je fakt, že má aktuálně vyšší podporu obyvatel jako zavedené strany VV, Zelení nebo SPOZ, či Svobodní (všichni shodně 2%). Volební zisk nového subjektu NS-LEV 21 má potenciál růstu i vzhledem k očekávanému přesunu voličů dosud preferujících ČSSD. Pavel Krajtl - 22.5.2012 14:17. ...která může výsledek skreslovat až o 1,5 procentního bodu... nemá tam být zkreslovat? Karel Nižbor - 22.5.2012 13:31. Pane Filipe, minule SANEP zveřejnil preference NS-LEV 21 okolo 3 procent. Je podivné, že teď stranu vůbec nezohlednil, zato Zemanovce ano. Zlí jazykové tvrdí, že SANEP zpívá píseň toho, jehož chléb jí. Naznačuje to i fakt, že ve všech hejtmanských preferencích vedl Michal Hašek a David Rath byl vždy na posledním místě. Michal Hašek coby nevýrazná myš sociální demokracie nejoblíbenějším hejtmanem? Je to k smíchu... Zdeněk Filip - 22.5.2012 12:57. pokud je známo, tak SANEP uvádí dokonce SPOZ přes 5 %, o LVU žádná zmínka.


text: Nekrolog 22.12.2011 / 15:26 (Archivní článek, platnost skončena 23.12.2012.) Byli jsme si s Václavem Havlem natolik blízcí, že jsem samozřejmě věděl i o jeho zdravotním stavu, i o tom, jak jeho tělu dramaticky ubývají síly. Rovněž jsem však věděl, že jeho duch je dál plný elánu a že ho to velmi trápí. Přesto mě jeho smrt tolik zasáhla, že jsem nebyl schopen ničeho. Pohybu, myšlenky. Probralo mě až kacířské pomyšlení, že i oznámení o smrti Václava Havla vypadá jako závěr posledního dramatu jednoho z největších dramatiků. Jsem jen jeden z mnoha, co tu zprávu obrečeli – o to je pro mě větší poctou, že jsem stál po boku prezidenta Havla v době, kdy navrácení dobrého jména naší země bylo už pro vždycky spojeno především s jeho jménem. Byl jsem členem jeho zahraničních delegací i členem jeho mužstva při státních návštěvách z celého světa. Stál jsem na letišti blízko místa, kde se potkali oni dva muži, co se postavili komunismu s holýma rukama, zato vyzbrojeni takovými myšlenkami a takovými slovy, jimž ta zrůdná ideologie lži neměla a neuměla čím čelit – Jan Pavel II. a Václav Havel. Uplynulo pár dní, které k mému úžasu – a přiznám se, že i trochu nevíře - předvedly světu i nám samotným, že smrt prezidenta Havla probudila v lidech to nejlepší, co do nich od Listopadu 89 po dobu 13 let zaséval, ač už polovinou národa vysmíván jako fantasta, který dávno nemá v politice nového typu co pohledávat. Ten legrační pravdoláskař. Otevřeně říkám, že jsem byl a co živ budu pyšný, že pravdoláskařem jsem i já. Po celé dny a vlastně i velké časti svých nocí jsem sledoval reakce hlavně mladých lidí na smrt prvního prezidenta České republiky, a byl jsem si čím dál jistější, že ruce, srdce, duše, mozky téhle generace Havlovo dílo podrží. A budou ho mít při sobě i tehdy, kdy bude třeba utkat se s těmi, co by chtěli vygumovat z hlav současných i budoucích voličů všechno ta odporná a přežitá slova kazící jim kšefty a poklidné spánky v hřejivém teple dobře zaplacených úspěchů. Všichni ta slova znáte. Ta slova, která smrt Václava Havla oživila: pravda, poctivost, slušnost, úcta k názoru jiných, nezapomínání, láska, přátelství, dobro, duchovno. A další a další, která se – jak věřím – postupně začnou vybavovat víc a víc občanům tohoto státu, téhle krásné země, kterou Václav Havel tolik miloval, že se radši nechal několikrát zavřít, než aby ji opustil. Možná by teď bylo dobře připomenout slova, která mi řekl během pohřebního průvodu jeden student: „Vždycky jsem si myslel, že takové ty řeči o masarykovském a čapkovském humanismu jsou jenom kecy. Díky prezidentu Havlovi už bezpečně vím, že nejsou.“ Rozhlédněte se kolem sebe, prosím. Ale i v sobě. Je státní smutek a ten člověk Havel svou smrtí například způsobil, že i na Českou televizi je radost se dívat. Že je radost kolem sebe slyšet lidskou řeč a ne ptydepe esemesek a mailů a internetů. Je mi strašně líto, prezidente Havle, že tu už nejste. Strašně moc. Ale nesu v sobě jistotu věřícího člověka, že tam někde máte velikou radost. Po tolika bolestech. Děkuju Vám provždy za možnost žít pár let po Vašem boku. Byly to mé nejlepší roky. Ale nejen moje. Díky Bohu. Karel Schwarzenberg.


source: CulturaX

text: Stařeč – Wikipedie Souřadnice: 49°11′52′′ s. š., 15°49′41′′ v. d. Stařeč od jihu CZ0634 591742 49°11′52′′ s. š., 15°49′41′′ v. d. 1 654 (2021)[1] Jakubské nám. 50 podatelna@mestys-starec.eu Čestmír Linhart Oficiální web: www.mestys-starec.eu Stařeč (rod ženský, 2. pád Starče, 3. pád a 6. pád Starči, něm. Startsch,[2] původně Starč, ještě dříve Staříč i Stařice, odvozeno od podstatného jména Stárek.[3]) je městys v okrese Třebíč. Leží v těsné blízkosti západního okraje třebíčské místní části Borovina. Žije zde přibližně 1 700[1] obyvatel. Nadmořská výška obce je 455 metrů nad mořem. Obec je podřízená obci s rozšířenou působností Třebíč. Starčí protéká Stařečský potok pramenící jižně od Zašovic. Obec je součástí geomorfologického celku Stařečská pahorkatina, nedaleko obce se nachází i Zadní hora. Sousedními obcemi sídla jsou Čechočovice, Třebíč, Rokytnice nad Rokytnou, Krahulov, Mastník a Markvartice. 2 Samospráva a členění 2.1 Seznam představitelů obce 2.2 Části městyse 4.1 Kostel svatého Jakuba Staršího 5.2 Školství 5.3 Kulturní akce 9.2 Literatura a periodika První zmínky o Starči pochází z roku 1259, kde byla zmínka o Hedmaru de Steritz. V roce 1972 byl postaven vodojem nad obcí, ten ale roku 2020 již nedostačuje a tak se plánuje stavba nového vodojemu pro městys.[4] Od 12. dubna 2007 byl obci vrácen status městyse.[5] V roce 2016 obec koupila budovu bývalé sokolovny z roku 1919, zatím není jasné využití, ale dle městyse se jedná například o knihovně.[6] v roce 2017 dojde k předání pamětní plakety potomkům vysídlených uprchlíků z Itálie, kteří se usídlili ve Starči a následně se po druhé světové válce vrátili do Itálie.[7] Plaketa do rukou Fabiena Benuzziho byla z rukou starosty Čestmíra Linharta předána 12. listopadu 2017, tu obdržel in memoriam Tullio Benuzzi, ten se ve Starči před mnoha lety narodil.[8] V roce 2019 byla pro sbor dobrovolných hasičů ve Starči pořízena nová hasičská zbrojnice, ta byla slavnostně otevřena v květnu téhož roku, celkové náklady na stavbu zbrojnice dosáhly 8 milionů Kč, kdy 7 milionů získala obec z dotačních programů. Hasiči v roce 2019 slaví 115. výročí fungování v obci.[9] V roce 2020 vznikla petice proti vybudování sociálního bydlení v lokalitě Niva. Investorem by měl být podnikatel Michael Kralert, který z Třebíče pochází a chce vybudovat 18 bytů s dotovaným bydlením.[10] Petiční výbor byl nazván Klidná Stařeč. Starosta na základě petice stornoval stavební povolení na stavbu bytových domů. Projekt by měl být zrealizován v roce 2023. Bylo oznámeno, že na konci února roku 2020 dojde k setkání investora a občanů obce.[11] V roce 2021 byl postaven městysem na místě někdejšího lihovaru nový bytový dům s dostupným bydlením pro mladé rodiny.[12] Samospráva a členění[editovat | editovat zdroj] Seznam představitelů obce[editovat | editovat zdroj] Starostové[13] 1876–1879 Jan Václavek 1880–1892 František Chromý 1893–1908 Jakub Chromý 1908–1923 Jan Václavek 1923–1931 Jan Vostál 1931–1945 Jan Bartejs Předsedové místního národního výboru[13] 1945–1946 Antonín Králík 1946–1960 Karel Koukal 1960–1961 Oldřich Bartejs 1961–1970 František Fučík 1971–1981 Bohuslav Bartejs 1981–1990 Karel Bohm 1990–1991 Karel Bohm 1991–1998 Josef Svoboda 1998–2006 Zdenka Černá 2006– Čestmír Linhart Stařeč (včetně ZSJ a osady Červená Hospoda) Vývoj počtu obyvatel Starče[14] 906 1 032 1 081 1 232 1 381 1 316 1 455 1 450 1 528 1 495 1 417 1 354 1 427 1 625 Fara ve Starči je poměrně stará. Roku 1311 se připomíná farář. Roku 1331 dal král Jan Lucemburský patronátní právo fary brněnské kapitule. Roku 1346 je zmíněn farář Cizkraj na listině, kterou Beneš z Budče daroval patronát fary v budči klášteru v Pustiměři. Po majetkových změnách měla připadnout zdejší fara do rukou místních pánů.[15] V době těchto změn panovalo ve Starči i kališnictví či luteránství.[16] Související informace naleznete také v článku Seznam kulturních památek ve Starči. Kostel svatého Jakuba Staršího[editovat | editovat zdroj] Podrobnější informace naleznete v článku Kostel svatého Jakuba Staršího (Stařeč). Kostel svatého Jakuba Staršího se nachází na mírně vyvýšeném místě na stejnojmenném náměstí v centru obce. Celá stavba byla přestavěna v barokním slohu, takže z původní starší stavby zůstala pouze mohutná čtyřhranná věž. V interiéru se nachází hlavní oltář svatého Jakuba a další tři postranní oltáře. V kostelní dlažbě pak jsou usazeny tři náhrobní kameny úředníků ze Sádku. Na věži je po několikerém restaurování patrný historický ciferník z roku 1597, který je atypický 24hodinovým zobrazením.[15] Sochy svatého Jana Nepomuckého (socha byla 1. ledna 2019 poškozena při dopravní nehodě, byla sražena do potoka, poškozena byla hlava figury a kříž[17]) a bl. Jana Sarkandra Tělovýchovná jednota Sokol – ČOS Stařeč Oddíly kopané, hokeje, tenisu, nohejbalu, stolního tenisu, volejbalu Základní škola a Mateřská škola Stařeč se v současné době skládá ze čtyř částí.[18] První částí je základní škola s prvním až pátým ročníkem, tedy prvním stupněm, základního vzdělávání. V každém ročníku je otevřena jedna třída a celková kapacita školy nepřesahuje 110 žáků. Ve školním roce 2011/2012 tyto třídy navštěvovalo celkem 100 žáků. Budova základní školy se nachází na Jakubském náměstí čp. 56.[18] Základní škola využívá při výuce vlastní školní vzdělávací plán pojmenovaný Zvídavá a tvořivá škola. V rámci něj je vyučován cizí jazyk – angličtina – až od třetího ročníku – v ostatních školách běžně od druhého ročníku. V ulici Horní čp. 3 sídlí mateřská škola, která se skládá ze čtyř tříd s celkovou kapacitou 74 dětí. Ve školním roce 2011/2012 byla tato kapacita zcela naplněna.[18] Doplňující funkci má školní družina při základní škole, která sídlí rovněž v její budově. Dělí se do dvou oddělení. Ve školním roce 2011/2012 byla obě oddělení zcela naplněna, navštěvovalo je dohromady 50 žáků. Školní družina má za cíl nabízet dětem rovněž zájmové aktivity a kroužky či další aktivity, kterých se mohou účastnit i jejich rodiče. Školní vzdělávací program školní družiny je postaven na tematických měsíčních celcích.[18] Pro přípravu pokrmů škole a školce pak funguje školní jídelna se sídlem v budově základní školy. Denně připraví přibližně 160 porcí obědů. Strávníci mají možnost výběru ze dvou příloh.[18] Festival mladých začínajících kapel Backstage of Stařeč Místo setkání rockových kapel 70. a 80. let 20. století (Sokolské hřiště) Víceúčelová hala (rok otevření 2008) Každoroční akce pro děti s názvem Pohádková cesta Každoroční vánoční trhy Nádraží Stařeč Nedaleko obce je umístěno železniční nádraží Stařeč, kterým probíhá železniční trať č. 241. Obcí prochází cyklistická trasa 5212. František Dlouhý (1911–2000), malíř, grafik a scénograf Leopold Joura (1907–1962), docent, překladatel z albánštiny, redaktor, pedagog Milan Klusák (1923–1992), diplomat, profesor, ministr kultury Milan Kratochvíl (* 1924), chemik František Muška (1892–1942), manažer František Pernička (1948–2010), fyzik, čestný občan Starče Bedřich Václavek, entomolog (znalec rodu sekáčů) ↑ BARTOŠ, Josef; SCHULZ, Jindřich; TRAPL, Miloš. Historický místopis Moravy a Slezska v letech 1848 - 1960. Redakce Josef Bartoš, Jan Machač, Ivan Straňák, Zbyněk Janáček; Recenze: B. Čerešňák, J. Janák, K. Křesadlo, B. Smutný, I. Štarka. 1. vyd. Svazek XII. Ostrava: Profil, 1990. 321 s., 7 map. ISBN 80-7034-038-X. Kapitola Politický okres Třebíč, s. 81. ↑ DVORSKÝ, František. Třebický okres. Brno: GARN, 2008. 442 s. ISBN 978-80-86347-95-0. Kapitola Starč, s. 392. ↑ JAKUBCOVÁ, Hana. Dosluhující vodojem je riziko. Ve Starči shánějí peníze na nový. Třebíčský deník. 2020-06-11. Dostupné online [cit. 2020-06-29]. (česky) ↑ pch. Sokolovnu kupuje obec, využití bude teprve hledat [online]. Horácké noviny, 2016-01-14 [cit. 2016-01-20]. Dostupné online. ↑ ŘÍHOVÁ, Ivana. O víkendu ve Starči předají pamětní plaketu potomkům italských uprchlíků. Třebíčský deník [online]. VLP, 2011-11-07 [cit. 2011-11-08]. Dostupné online. ↑ MAHEL, Luděk. Rodina italských vysídlenců se navždy zapsala do historie Starče. Třebíčský deník [online]. VLP, 2017-11-12 [cit. 2017-11-21]. Dostupné online. ↑ MAHEL, Luděk. Hasiči ve Starči mají novou zbrojnici. Podívejte se. trebicsky.denik.cz. 2019-05-18. Dostupné online [cit. 2019-05-29]. (česky) ↑ JAKUBCOVÁ, Hana. Panika kvůli sociálním bytům. Lidé ve Starči se bouří. Třebíčský deník. 2020-02-04. Dostupné online [cit. 2020-02-06]. (česky) ↑ JAKUBCOVÁ, Hana. Sociální byty ve Starči? Problematické nájemníky nechceme, zní od místních. Třebíčský deník. 2020-02-17. Dostupné online [cit. 2020-02-25]. (česky) ↑ ŘÍHOVÁ, Ivana. Stařeč: V místě bývalého lihovaru teď budou bydlet lidi. Třebíčský deník. 2021-05-07. Dostupné online [cit. 2021-05-27]. (česky) ↑ a b c Městys Stařeč. Obec Stařeč - historie [online]. mestys-starec.eu [cit. 2012-04-26]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-02-26. ↑ a b DVORSKÝ, František. Třebický okres. Brno: GARN, 2008. 442 s. ISBN 978-80-86347-95-0. Kapitola Starč, s. 393. ↑ Třebický okres. Kapitola Starč, s. 394. ↑ MAHEL, Luděk. OBRAZEM: Řidič o silvestrovské noci srazil z mostu cennou barokní sochu. trebicsky.denik.cz. 2019-01-02. Dostupné online [cit. 2019-02-27]. (česky) ↑ a b c d e ZŠ a MŠ Stařeč. Základní a Mateřská škola Stařeč [online]. zsstarec.cz, 2012 [cit. 2012-04-26]. Dostupné online. Literatura a periodika[editovat | editovat zdroj] DVORSKÝ, František. Třebický okres. Brno: GARN, 2008. 442 s. ISBN 978-80-86347-95-0. Kapitola Starč, s. 392–403. ZEJDA, Radovan. Třebíčsko. 1. vyd. Třebíč: SURSUM, 2001. 206 s. ISBN 8085799839. Kapitola Stařeč, s. 129–131.


19. 5. 2014 Návštěva ve stodole - Arcadehry.cz Konečně jsem si udělal radost a navštvívil jsem na české poměry svatý grál retrogamingu. Herna v Červeném Újezdě skutečně dělá čest svému jménu. Dosud jsem byl v životě zvyklý leda tak na maringotky, kam se vešlo plus minus deset automatů. Kus mládí jsem strávil v Laser Game na Národní, kde bylo pár desítek automatů - no povětšinou relativně novější produkce. Takže já sám jsem nikdy na vlastní oči neviděl "pořádnou" hernu (alespoň ne u nás, v zahraničí jsem měl větší štěstí, ale pořád tomu chyběly ty opravdu staré hry), nikdy jsem neviděl na vlastní oči vektorové Asteroids, nikdy jsem nelaskal paní PacManovou v originále. A když se nad tím zamyslím, od zašlé slávy Laser Game uplynulo už mnoho let a když nepočítám domácí hraní v MAME, na pořádnej automat jsem nesáhl už HODNĚ let. A tak jsem minulou sobotu do auta hodil synka, kamaráda a náhradní spodní prádlo (třikrát). Vyrazili jsme! Nutno říci, že lokalita je v zásadě dobře dostupná, ale celkem chápu, že dost lidí to může 1000 odradit. Co mohu referovat z úhlu pohledu pražského, do místa jsme dorazili za 25 minut z domova, což je skutečně rychlovka. Hrozí tedy, že tam začnu jezdit častěji a častěji... Ihned po vstupu jsem byl jako ryba ve vodě. Očka mi komíhaly mezi jednotlivými nádhernými kousky. Ať už originální nebo repasované bedny, všechno bylo prostě "tak jak to má být". To znamená, že na první dotek jsem seznal, že můj MAME automat domácí výroby umí sice emulovat více méně bezchybně software samotný, ale pravej automat prostě nenahradí (i když lepší, než drátem do oka). V herně jsme se zdrželi jenom pár hodin, protože můj synek začal propadat až skoro nezdravě vypadajícím, nekontrolovatelným záchvatům štěstí při přebíhání od jednoho simulátoru aut k druhému (zbožňuje auta, takže cokoliv s volantem bylo jeho) - kvůli přísné rodičovské kontrole (no dobře, chvíli jsme spolu hráli Lucky and Wild, ale nikomu to neříkejte!) jsem se nemohl na hraní dostatečně soustředit a tak byla má první zkušenost značně hektická. Centipede - trackball a jeho hmotnost - neuvěřitelná citlivost (nikoliv nutně vysoká, ale prostě neuvěřitelná) - konečně mi v hlavě docvaklo, jak je to parádní hra - to se s domácím hraním (navíc na joysticku) nedá srovnat ani omylem. Úplně stejný komentář mám i k Missile Command - hraní na originálu mne vyzulo z ponožek! Je to ten pocit, že se dotýkáme koule, která byla vyrobena jen za jediným účelem. Když to samé hrajte doma myší, je to prostě myš - jednak je brutálně rychlá, přesná a lehká - ale hlavně je to nástroj, který běžně třímáte během dne po mnoho hodin a hraní s ní je fyzicky evokující "práci na počítači". Valivý pohyb trackballu vám dá nejen úplně jinou odezvu, ale také jiný prožitek ze hry. Nemluvě o parádně blikajícících CRT monitorech! Ms. PacMan - ten joystick byl tak krásně vyžvejkanej a přitom pořád velice přesně reagoval na to, co jsem po něm chtěl! Kroutil jsem se u automatu, jako žížala, no ve třetím levelu jsem už musel jít chytat synka, co mi chtěl utéci do druhého patra. No v druhém patře jsem si neodpustil House of the Dead (akorát byla nějaká rozbitá grafika, textury vypadávaly...), Killer Instinct (zde ale musím říci, že i po domácí zkušenosti jsem nebyl schopnej udělat NAPROSTO NIC, protože jsem neslyšel klapání spínačů joysticku), ve dvou jsme dali Tekkena 3 (tam jsem sice exceloval, ale samotná bedna byla nejspíš z Mortal Kombatu - čili že chybělo střední tlačítko bloku a ty zbylé čtyři byly od sebe strašně daleko, takže se mi hrálo dost blbě). Zpátky v dolním patře jsme si vyzkoušeli ještě Street Fighter 2 New Challengers - nezvyklý na ztuhlé joysticky jsem měl problémy udělat i základní tahy - no chce to více času investovat. DDR jsem s taktickým mlčením přešel a vrhnul jsem se na pařbu Lucky and Wild, což je vynikající honička, při které kroutíte volantem a zároveň střílíte po padouších, které honíte - no unikátní kombinace, ze které jsem málem dostal tik (řídil jsem kolenem a střílel z obou pistolí). Ze závodních her jsem si dal klasické Manx TT, zaujal mne malý automat na Hang-On, neodolal jsem klasickému Pole Position (na tom si můj synáček za tu krátkou dobu vypěstoval málem závislost, no nejvíce seděl za Monaco GP). Charakterizovat herní nabídku herny by se dalo jako "základ". Je to skutečně průřez tvorbou, v podstatě od úsvitu věků. Uvědomíte si, že hry tehdy nebyly jenom software, ale také hardware. Samotná bedna, volant, plynový pedál a mnoho dalších vychytávek jako periskopy a zaměřovače - to jsou prvky, díky kterým jsme se jako hráči stáli přímým účastníkem hry, jakoby na úrovni virtuální reality. Hrát doma tu samou hru na Mega Drive prostě nemohlo být ono, je to asi jako hrát v MAME. Prostě to tak nebylo plánované, bedna kolem vás je součástí hry, který nelze vložit do paměti ROM. Ze stříleček jsem si dal i pár úrovní Time Crisis a Lost World ve dvou. Tam mne zaujalo, že zaměřování pistolí mělo podobný princip, jako Wiimote - tj. nejednalo se o pixel-perfect anebo "falešný" joystick-effect zaměřování, alébrž o aproximaci, na kterou si člověk musel chvíli zvykat. Nakonec nás pokadil dinosaurus a pro jistotu zločinný ČEZ vypnul proud (což se stalo za ten den několikrát a bylo to dost otravné - ale to není chyba provozovatele herny). Alien 3: The Gun, Operation Wolf, Terminator 2: Judgement Day - to je přesně ono! Zbraň se vám klepe v ruce, natřásá se vnitřním motorkem nebo se vám rovnou snaží utrhnout pauzouru. Ten feedbeck - jakkoliv je primitivní technicky - se nedá srovnat s vrčením serva v gamepadu - tohle byl opravdový zpětný ráz! Jasně, že to na výkony podávané ve hře mělo minimální dopad, ale pro pocit hraní je to neocenitelná vlastnost! Ze závodních her jsem okusil Buggy Challenge, Off Road Challenge, Cruis'n USA, Final Lap 3 (moc pěkná grafika auta, skoro jakoby 3D model!), Turbo (strašně rychle se měnily prostředí a bylo to dost nepřehledné) a pak ještě ty formule s 3D brýlemi (zřejmě Continental Circuit) - zaujalo mne, že většina starších her má volant, se kterým se dá neomezeně točit do obou směrů. Pak se mi líbilo, že automaty na stojáka měly plynový pedál schovaný skutečně u země dole. Z klasických stříleček jsem okoštoval Galagu a R-Type - tam mne žádné převkapení nečekalo, jde o hry, které nejsou závislé na bedně jako takové, takže se hrají dobře prakticky na jakékoliv platformě. Takových her je v nabídce samozřejm 1000 celá řada a moc jsem se jim nevěnoval - ale určitě mám v plánu se na ně více soustředit při další návštěvě. Stějně tak jsem zcela ignoroval hry ze série automatů Playchoice a Mega Tech - což jsou de facto NESové a Mega Drive hry na mince - ne snad, že bych proti nim něco měl, ale na ty jsem nechtěl plýtvat časem. Moc se mi líbily "cocktail" automaty - tedy zabudované ve desce stolu. K dispozici byl klasický Pong (odhaduji ale, že nešlo o originál) a pak hry Scramble a ještě jedna, kterou jsem nerozeznal. Vedle (více méně naplněné) touhy mít doma vlastní arcade mašinu je právě tohle velká inspirace, jak si potunit domácnost (asi zainvestuji do nějakého tabletu, který zapustím do konferenčního stolku a pojede tam jenom Pong). Nevyhnul jsem se ale ani dvoum pinballům - vynikající Start Trek Next Generation a Creature from Black Lagoon - krásně zachovalé originály od Williams a Midway - to člověk zatouží mít doma, jako fakt! Zlatou medajli si ale odnáší dvě hry, u kterých jsem to nečekal - Asteroids a Star Castle. A to z velice prostého důvodu - vektorová grafika v praxi, kterou jsem dosud neviděl. Vyvalil jsem bulvy a blahem jsem si málem znečistil textil. Vidět na vlastní oči, jak paprsek jedním tahem vykresluje objekty, pak zeslábne, aby bleskurychle přelétl půl obrazovky a tam vykreslil další objekt - to je nádhera vidět v akci. Dokonalá plynulost animací a opravdové oslnění v případě střel a výbuchů - čekal jsem hodně, ale tohle mi skutečně podlomilo kolena, jak na sklonku sedmdesátých let bylo Atari technologicky progresivní a inovační. Až jsem si říkal, že poruším své zlaté pravidlo nesbírat rarity a pořídím sobě konzoli Vectrex - taková to je nádhera! Star Castle má navíc barevnou fólii, která zážitek umocňuje o to více - výbuchy v žluté a červené zóně si skutečně říkají o vystavení v Louvre. Je to pastva pro oči. Nikdy se mi nesnilo, že budu toužit po vektorové grafice tak, jako nyní. Pixelová grafika se mi najednou jeví jako nudná... Jak jsem ale uvedl na začátku - ve stodole jsem strávil sice pár hodin, ale kvůli hlídání synáčka jsem spíše hekticky přelétal z květu na květ, jako včelička. Takže jsem u jedné hry strávil v průměru pět minut a někdy ani to ne - o nějakém pořádném hraní vlastně nemůže být ani řeč. S tím jsem ale počítal, že se budu chtít nejprve vyřádit, abych se jen dostal z nejhorší nadrženosti. Příští návštěvy už budu cílit na konkrétnější hry. Krom toho, že si chci pořádně zahrát některé z již výše jmenovaných, chci se ještě podívat na další hry jako Battlezone, Dig Dug, Jous 102 t, Elevator Action, Xevious (jedna z mých prvních her na automatech, co jsem kdy hrál), Choplifter, Commando, Laser Ghost, The Simpsons, Cadilacs and Dinosaurs, Alien vs Predator - prostě okusit nějaké opravdové klasiky a pokusit se v nich dosáhnout 1000 alespoň nějaké slušné score; pak si dát nějaké neznámé tituly (arcadehry.cz v tomto případě plní formu kurátora, proč se na ně nespolehnout); no a pak hry, které sice už relativně znám (třeba z domova), ale chci si je dát s kamarády. Suma sumárum - výlet měl 100% úspěch! 8 komentářů: Arcade hry je moc pekna, skoda, ze to je z Olomouce trosku z ruky...OdpovědětVymazat A Vectrex si porid, je to skvela konzole a porad pro to lidi pisou.Odpovědi já jsem taky z olomouce a jel jsem tam minuly rok na dva dny. Ve vedlejsi vesnici jsem mel ubytovani za 500,- a myslim si ze za ten rok se na to da v klidu nasetrit a stoji to za to, snad jsou tam moje zapisy z killer instinctu jeste ted :-))) Vymazat ahoj podobna zbierka automatov je v Moravskej Třebovej (http://muzeum-arcade.webnode.cz/) a riadne som sa tam vyblbol - je to sice sucast servisu, ale majitel je skvely.OdpovědětVymazatOdpovědi Tam se chystam taky podivat, jenze majitel to nema o vikendu, takze to je tak abych si vzal dovolenouVymazat Vectrex doma mám a musím uznat že ze všech konzolí co vlastním mě tohle prostě nadchlo nejvíc, člověk by nikdy nevěřil jak úžasná ta grafika může být.OdpovědětVymazatOdpovědi Až tam zas pojedeš tak řekni, nemam to daleko.OdpovědětVymazat


text: řinášíme trailer z dlouho odkládaného Ty Nikdy Tour DVD. To oficiálně vyjde už 14. 10. 2011. DVD zachycuje koncertní tour celého labelu, která se uskutečnila v zimě na přelomu roku 2010/2011. Kromě spousty záběrů z koncertů bude DVD obsahovat také fóry ze zákulisí a další věci, které fanoušek nemá běžně šanci vidět.


Velmi kvalitní kapsičky.


text: Autorizovaný prodej Odebíráme zboží pouze od oficiálních partnerů zastupující světové značky elektrického ručního nářadí a zahradní techniky pro Českou Republiku. Díky této spolupráci můžeme garantovat tu nejvyšší kvalitu dodávaného zboží, bezproblémový a rychlý postup při reklamaci, veškeré dostupné příslušenství a originální náhradní díly. Kamenná prodejna Společně s internetovým obchodem provozujeme úspěšně již 15 let i kamennou prodejnu. Díky této skutečnosti nemusíte brát v potaz obvyklá rizika spojené s nákupem na internetu, navíc můžete využít osobního odběru na prodejně a Vámi vybrané zboží si prohlédnout a vyzkoušet. V případě jakéhokoliv problému či dotazu nás nebudete složitě shánět na fiktivních adresách či telefonních číslech, na kterých se Vám nikdo neozve. Prodejna MKT nářadí Tomáš HELSNER má pevně stanovenou otvírací dobu a naši zaměstnanci Vám vždy ochotně odpoví na všechny telefonické, emailové i osobní dotazy. Servis a půjčovna Opravujeme většinu běžného ručního nářadí, zahradní techniky, generátorů i vzduchového nářadí. Nemusíte ihned utrácet za nářadí, které k práci potřebujete pouze na pár hodin či dnů. V naší půjčovně disponujeme širokou nabídkou profesionálního nářadí, které Vám rádi zapůjčíme. Dobré ceny Vždy se Vám snažíme nabídnout rozumné ceny, za které dostanete odpovídající kvalitu. Máme pro Vás připraveny hodnotné a plně využitelné dárky dle povahy stroje např. (profesionální sada vrtáků a sekáčů v kufru ke kladivům, pilové řetězy a lišty k motorovým pilám apod.), v ceně až 1 500Kč k vybraným produktům. Profesionalita Prodávanému sortimentu rozumíme a naše mnohaleté poznatky a zkušenosti s prodejem a servisem ručního elektrického nářadí, zahradní techniky, vzduchové techniky, elektrocentrál, svařovací techniky i ostatního sortimentu využijeme při výběru toho nejvhodnějšího nářadí přímo pro Vás. Využíváme a pracujeme s nejmodernějšími technologiemi, důkazem je náš nový internetový obchod, který splňuje ty nejpřísnější kritéria pro moderní a bezpečný nákup na internetu. Namátkou snadný a přehledný výběr zboží, intuitivní filtr parametrů a porovnávání položek, moderní metody plateb společně s nákupem na splátky, online stav skladu atd. Proplacení dopravy Proplatíme Vám dopravu při uplatňování záruční opravy. Je to velmi jednoduché. Stačí vyplnit krátký formulář, který bude přiložen u každé objednávky, informovat zaměstnance MKT nářadí Tomáš HELSNER a na Váš účet zašleme částku, která pokryje veškeré náklady na dopravu. "Prodejem zboží to pro nás nekončí" Tým www.Dolmar-Makita.cz


text: Prodej, stavební pozemek, 833 m2, Šťáhlavy - Reality.iDNES.cz Cena 3 310 000 Kč Hypotéka od 10 701 Kč měsíčně. více » Prodej, stavební pozemek, 833 m2, Šťáhlavy Prodej hrubé stavby rodinného domu 4+kk v obci Šťáhlavy. Zastavěná plocha domu 116 m2, pozemek o velikosti 833 m2, cihlová stavba uzavřená. Možnost změny vnitřních dispozic. Cena včetně pozemku. Všechny inženýrské sítě na hranici pozeku v domě plastová okna, rozvody elektřiny, WC a odpadů. V blízkém okolí hrad Radyně, zámek Kozel, hraběcí cesta na zámek Kozel končí u lokality. Výborná dostupnost do centra Plzně, 10 min do Olympie a na dálnici D5 . Kupní cena nezahrnuje daň z nabytí nemovitých věcí. Doporučuji prohlídku s financováním rádi pomůžeme. Číslo zakázky: IDNES-558643 Dobrý den, mám zájem o bližší informace k vámi inzerované nemovitosti: 'Prodej, stavební pozemek, 833 m2, Šťáhlavy' (IDNES-558643), kterou inzerujete na Reality.iDNES.cz. Prosím kontaktujte mne. Děkuji.