text: Pardubice () jsou univerzitní a statutární město v okrese Pardubice na východě Čech, metropole Pardubického kraje s výraznou správní, obytnou, obslužnou a výrobní funkcí pardubicko-hradecké aglomerace. Leží ve východní části Polabí na soutoku řek Labe a Chrudimky, přibližně 100 kilometrů východně od Prahy a 20 kilometrů jižně od Hradce Králové v nadmořské výšce přibližně 220 metrů. Pardubice mají obyvatel, a jsou tak devátým největším městem Česka, jsou také největším městem Pardubického kraje i okresu Pardubice. Výměra území města je 82,7 km2. Pardubice se dělí na 8 samosprávných městských obvodů a 20 katastrálních území. První dochovaná zmínka o existenci Pardubic pochází z roku 1295, k roku 1340 jsou už připomínány jako město. Největší rozkvět prodělaly za pánů z Pernštejna. Na konci 16. století a v 17. století nastal úpadek. Nový rozvoj města přišel od poloviny 19. století s připojením města na železnici. Vznikla zde řada průmyslových podniků jako lihovar, cukrovar, továrna na mlýnské stroje, Fantova rafinérie minerálních olejů a další. Po druhé světové válce došlo k masivní výstavbě nových čtvrtí především na okraji města a počet obyvatel se rychle zdvojnásobil. Sídlí zde Univerzita Pardubice, dále např. okresní soud a pobočka krajského soudu. Historické centrum je od roku 1964 městskou památkovou rezervací. Hlavními průmyslovými odvětvími jsou průmysl chemický, strojírenský a elektrotechnický. Už od 16. století jsou proslulé výrobou perníku. Významné sportovní události jsou slavné koňské dostihy Velká pardubická, motocyklový závod Zlatá přilba, Mezinárodní festival šachu Czech Open či tenisová Pardubická juniorka. Známá je železniční a letecká doprava. Od roku 1909 tu sídlí Východočeské divadlo, působí zde profesionální Komorní filharmonie Pardubice. Etymologie Původní ves, doložená v roce 1295, nesla název Pordoby. Místní jméno tedy dříve znělo Pordobice (1318 „de Pordobitz“), tj. „ves lidí Pordobových“. Pordobice se nacházely na území dnešní čtvrti Pardubičky, jihovýchodně od středu města. Dle jedné teorie jméno do Polabí přinesli z Polska mniši řádu cyriaků (podle polského místního jména Porydęb), kteří spravovali zdejší kapli sv. Jiljí. Dle jiné teorie existovalo pojmenování „in Pordabii“ v listině z roku 1295, tedy ještě před příchodem zmíněných mnichů, a naopak polská místní jména jsou odkazem na české Pardubice. Hláskovou změnu Pordob- na Pardub- lze vysvětlit snahou po disimilaci dvou -o- a možná i mylnou asociací se spojením „pár dubů“, popřípadě osobním jménem Pardus; výklad není zcela jistý. Německá podoba názvu města zní Pardubitz. Dějiny První dochovaná zmínka o existenci Pardubic pochází z roku 1295, kdy papež Bonifác VIII. potvrdil zdejší klášter cyriaků a kostel sv. Bartoloměje. Pánové z Pardubic a Pernštejnové Prvním vlastníkem Pardubic na začátku 14. století byl Púta z Dubé. Kolem roku 1325 vyměnili jeho synové Pardubice s rytířem Arnoštem z Hostýně. Jeho syn Arnošt z Pardubic byl prvním pražským arcibiskupem. Na scénu nastoupil šlechtický rod pánů z Pardubic, kteří měli ve svém znaku přední bílou (stříbrnou) polovinu koně se zlatou uzdou na červeném štítu. Arnoštova závěť z roku 1340 je prvním dokladem o existenci Pardubic jako města, přesněji jako poddanského městečka. Povýšení Pardubic na městečko se tedy uskutečnilo někdy v letech 1332–1340. V roce 1390 byla postoupena část panství Hanušovi z Milheimu. Dalším majitelem po jeho smrti se na začátku husitských válek stal Viktorín Boček z Kunštátu a Poděbrad. Za husitských válek Pardubice pravděpodobně získal úchvatem moravský šlechtic Jan Hlaváč z Mitrova. V roce 1491 Pardubice koupil Vilém II. z Pernštejna, nejmocnější šlechtic tehdejšího českého království. Vedle zvelebování města a panství se pustil i do pozdně gotické přestavby zdejšího vodního hradu, jeho synové Vojtěch a Jan pak pokračovali ve stylu renesančním. Tento historický unikát – přechod obranného vodního hradu na rozlehlý a pohodlný pardubický zámek – lze obdivovat dodnes. Pernštejnové se zasloužili i za celé historické městské jádro s renesančním náměstím, malebnými uličkami a dominantou Pardubic – Zelenou bránou. Po slavné éře Pernštejnů, kteří zadlužené panství prodali v roce 1560 arciknížeti Maxmiliánu II. Habsburskému, nastal úpadek. Třicetiletá válka město ještě více zbídačila. Industrializace Nový rozvoj města přišel až v polovině 19. století. 20. srpna 1845 přijel do Pardubic první vlak severní státní dráhy z Olomouce do Prahy. Ve druhé polovině století byly z města postupně rozvětveny další železniční tratě a vznikly průmyslové podniky jako lihovar, cukrovar, výrobce mlýnských strojů Josefa Prokopa synové, Fantova rafinérie minerálních olejů a další. Podobně jako v jiných místech země tehdy došlo ke značnému rozvoji kultury, sportu a dalších odvětví. 5. listopadu 1874 se poprvé běžel světoznámý dostih Velká pardubická. Centrem kultury se stal hotel Veselka (zbořen 1972), roku 1909 bylo postaveno Městské divadlo. Roku 1903 se v Bubeníkových sadech uskutečnila Východočeská výstava. Pardubice se staly kolébkou českého letectví, když 13. května roku 1911 uskutečnil inženýr Jan Kašpar první dálkový let z Pardubic do Velké Chuchle u Prahy, kde přistál na dostihovém závodišti. Po první světové válce došlo k dalšímu rozmachu průmyslu. Vznikly firmy Explosia a Synthesia, také Telegrafia, později známá jako Tesla. V roce 1931 se ve městě konala celostátní Výstava tělesné výchovy a sportu. V té době byl postaven i hotel Grand a Průmyslové muzeum, dnes Střední průmyslová škola potravinářská. Druhá světová válka V Pardubicích se v roce 1942 za pomoci místních odbojářů skrývali členové výsadkové skupiny Silver A Alfréd Bartoš a Josef Valčík. Postupně do své zpravodajské sítě začlenili desítky spolupracovníků pardubické Gestapo o ní nemělo tušení. Zrada jiného z výsadkářů Karla Čurdy ale nakonec přivedla na popraviště mnoho občanů města. Od července do prosince 1944 byly Fantova rafinerie a pardubické letiště terčem tří náletů britského a amerického letectva, největší byl druhý 24. srpna 1944. Celkem bylo svrženo 870 tun bomb, které způsobily velké škody i ve městě; zahynulo 263 lidí (vč. 19 německých vojáků) a přes tisíc budov bylo zničeno nebo poškozeno včetně staré budovy nádraží. Poválečný rozvoj Po válce se započalo s výstavbou nových čtvrtí, ještě ve čtyřicátých letech to bylo sídliště Dukla v místě dřívější Válečné nemocnice Pardubice a sídliště Tesla, v roce 1957 sídliště Višňovka a sídliště Na drážce. Roku 1952 byla ve městě zavedena trolejbusová doprava. Roku 1958 bylo vybudováno nové vlakové nádraží. V šedesátých letech se začala stavět sídliště Polabiny na pravém břehu Labe. Poté byla vybudována ještě sídliště Dubina, Karlovina, Závodu Míru a Pardubice-sever. Geografie Pardubice leží převážně na levém břehu Labe, centrum pod soutokem s Chrudimkou přibližně na 15 3⁄4° východní zeměpisné délky a 50 ° severní šířky, 98 km na východ od Prahy, 20 km jižně od Hradce Králové, okolo 10 km severně od Chrudimi. Fytogeograficky patří Pardubicko do oblasti mírného pásma opadavých listnatých lesů palearktické oblasti. Město se rozkládá v Polabské nížině v nadmořské výšce 211 až 258 metrů (Stropinský vrch, katastrální území Hostovice). Obyvatelstvo Počet obyvatel Pardubic od počátku 19. století stoupal díky rozvoji průmyslu, který zaznamenal velký růst po napojení města na železnici. Největšího počtu, 96 036 obyvatel, dosáhly Pardubice ke konci roku 1989, od té doby se však počet trvale žijících obyvatel stále mírně snižuje. Z porovnání počtu obyvatel Pardubic a okresu vyplývá soustřeďování obyvatel do okresního města až do roku 1991, od kterého podíl obyvatel města vůči celému regionu mírně klesá zejména v důsledku dostupnějšího bydlení v okolních obcích (tzv. suburbanizace). Celá hradecko-pardubická aglomerace měla k roku 2019 celkem 340 423 obyvatel. Do vlastního města dojíždí 20 tisíc lidí za prací a za studiem. Podle sčítání lidu v roce 1921 zde žilo v 1 743 domech 25 162 obyvatel, z nichž bylo 11 802 žen. 23 722 obyvatel se hlásilo k československé národnosti, 551 k německé a 62 k národnosti židovské. Podle náboženského vyznání bylo v Pardubicích 15 823 římských katolíků, 1 171 evangelíků, 1 874 příslušníků Církve československé husitské a 554 židů. Další prvorepublikové sčítání v roce 1930 přineslo následující výsledky: v 2 649 domech žilo 28 846 obyvatel. 27 703 obyvatel se hlásilo k československé národnosti a 647 k německé. Mezi obyvateli bylo 16 604 římských katolíků, 1 579 evangelíků, 5 225 příslušníků Církve československé husitské a 518 židů. Správní členění a vývoj Katastrální území a městské obvody Do roku 1940 se město Pardubice skládalo z historického města se zámkem, Zeleného Předměstí a Bílého Předměstí (aglomeraci, v níž k roku 1930 žilo 43 tisíc obyvatel, však tvořily i Nové Jesenčany, Pardubičky a Studánka). Roku 1954 se připojily Pardubičky a Studánka, roku 1960 Doubravice, Cihelna, Ohrazenice, Polabiny, Semtín, Popkovice a Rosice nad Labem, roku 1964 Trnová, Svítkov a Srnojedy, roku 1976 Dražkovice, Nemošice, Mnětice, Drozdice, Černá za Bory, Spojil a Staré Čívice a nakonec roku 1986 Lány na Důlku a Opočínek. Roku 1991 se ale osamostatnil Spojil, který tak tvoří enklávu uvnitř pardubického území, a roku 1994 Srnojedy. Roku 2006 se naopak po referendu připojily Hostovice na východním okraji města. Správní území Pardubic se od připojení Hostovic roku 2006 skládá z 27 evidenčních částí ležících na 20 katastrálních územích o celkové rozloze 82,655 km2. Katastrální území zhruba odpovídají evidenčním částem, výjimkou jsou k. ú. Pardubice (zahrnuje části Pardubice-Staré Město, Zámek, Bílé Předměstí, Zelené Předměstí, Cihelna a Polabiny), Černá za Bory (části Černá za Bory a Žižín) a Semtín (části Semtín a Doubravice). Kvůli připojení obcí podél železnice je protáhlé východo-západním směrem, nejvzdálenější body dělí 19 km. Pardubice jsou největší české město, kde domy nemají přiděleno orientační číslo, druhé je sedmdesátitisícové Kladno. Kromě toho mají Pardubice osm samosprávných městských obvodů. O vzniku prvních sedmi obvodů bylo rozhodnuto již v roce 1991 coby opatření proti porevolučnímu osamostatňování okrajových částí Pardubic jako zmíněné Spojil a Srnojedy. V první fázi ihned v roce 1991 vznikly právě periferní obvody Pardubice IV, VI a VII. V roce 1996 vznikl obvod Pardubice II a v roce 2002 zbylé tři obvody (Pardubice I, III a IV). Připojením Hostovic v roce 2006 vznikl osmý městský obvod. Pardubice I – Bílé Předměstí (část), Pardubice-Staré Město, Zámek, Zelené Předměstí (část) Pardubice II – Polabiny, Cihelna, Rosice (část) Pardubice III – Bílé Předměstí (část), Studánka (část) Pardubice IV – Bílé Předměstí (část), Černá za Bory, Drozdice, Mnětice, Nemošice, Pardubičky, Staročernsko, Studánka (část), Žižín Pardubice V – Dražkovice, Nové Jesenčany, Zelené Předměstí (část) Pardubice VI – Lány na Důlku, Opočínek, Popkovice, Staré Čívice, Svítkov, Zelené Předměstí (část) Pardubice VII – Doubravice, Ohrazenice, Rosice (část), Semtín, Trnová Pardubice VIII – Hostovice Existence obvodů je dlouhodobě kritizována jako zbytečně komplikovaná a drahá (např. srovnatelný Hradec Králové nebo České Budějovice žádné nemají). Na podzim 2012 se primátorka Fraňková v rámci úsporných opatření snažila o zrušení čtyř obvodů v širším centru města I, II, III a V a dále spojení nejvýchodnějších Hostovic (Pardubice VIII) s obvodem IV, ovšem setkávala se s odporem starostů dotyčných částí i jiných stran na magistrátu. Po velkých sporech v zastupitelstvu bylo v dubnu 2013 vyhlášeno referendum s otázkou „Souhlasíte s členěním statutárního města Pardubic na městské obvody?“ na čtvrtek 13. června. Účast byla nízká, pouze 21 %, referendum tedy nebylo závazné; 60 % hlasů bylo pro členění na obvody. Instituce V Pardubicích sídlí Univerzita Pardubice, dále např. okresní soud a pobočka Krajského soudu v Hradci Králové. Sídlí tu středisko Agentury ochrany přírody a krajiny. Ve městě je umístěna Věznice Pardubice, která byla postavena v letech 1889–1891 jako zemská donucovací pracovna pro 500 káranců. Protože stavba byla na svou dobu velice moderní, byly model, plány a rozpočty vystaveny na Zemské jubilejní výstavě v Praze v roce 1891. Od 50. let 20. století sloužila věznice k výkonu trestu odnětí svobody pro ženy (v I., II. a III. nápravné skupině a mladistvé), od roku 1994 zabezpečovala zejména výkon trestu odnětí svobody odsouzených žen a mladistvých žen zařazených do všech typů věznic (A dohled, B dozor, C ostraha, D zvýšená ostraha). V letech 1998–2004 byly ženy přesunuty do jiných věznic; od 7. května 2004 je zde výhradně mužská věznice. Průmysl Pardubice jsou průmyslové centrum východních Čech. Hlavními zdejšími odvětvími jsou průmysl chemický, strojírenský a elektrotechnický. Chemický Pardubice mají od 19. století tradici chemické výroby, kterou zajišťují především následující dvě společnosti: Paramo Akciová společnost Paramo (Pardubická rafinérie minerálních olejů) patřila mezi přední české rafinerie; vyráběla paliva, maziva, asfalty a asfaltové výrobky. Založil ji koncem 19. stol. vídeňský majitel krámku David Fanto, který prodával petrolej na litry. Nevedl si špatně, a proto se rozhodl zřídit vlastní závod na destilaci a následnou rafinaci petroleje z ropy. Vhodné místo nalezl v Pardubicích, kde byla nejen voda a železnice, ale i rozvinutý průmysl. Usazování prvních kotlů a kladení potrubí začalo na jaře roku 1889. Oleje všeho druhu, vřetenové, vazelínové, válcové i těžké, začaly vytlačovat až dosud všeobecně uznávané americké výrobky nejen v Rakousko-Uhersku, ale i v zahraničí. Po dvojnásobném bombardování americkým letectvem v roce 1944 zůstala ze závodu sotva čtvrtina, ale již v roce 1945 se rafinerie začala obnovovat jako národní podnik. Do roku 2012 patřilo Paramo mezi největší a nejznámější petrochemické společnosti v České republice. V roce 2012 majitelé provedli částečné utlumení provozu, byly trvale odstaveny výrobní jednotky zpracovávající ropu. Společnost nadále zůstává významným výrobcem asfaltů, olejů a dalších rafinérských produktů. Synthesia a Explosia V roce 1920 byla v Semtíně založena Československá akciová továrna na látky výbušné. Roku 1928 vznikla sesterská společnost Synthesia a v roce 1934 byl podnik přejmenován na Explosia a.s. Roku 1946 sloučením znárodněné Synthesie a Explosie vznikl Synthesia, národní podnik, později přejmenovaný na Východočeské chemické závody n.p. Bouřlivým rozvojem prošel především v 50. a 60. letech. Synthesia a.s. patří mezi přední české výrobce celulosy, pigmentů a barviv a organických sloučenin. Pracuje zde na 2300 osob a tržby v roce 2005 činily 3 570 mil. Kč. Explosia, a.s. zaujímá přední postavení v oblasti trhavin a střelivin na trhu ČR, je i významným exportérem, především do EU. Koncem padesátých let zde byla vyvinuta plastická trhavina Semtex. Název vznikl kombinací slov Semtín a Explosive. Elektrotechnický Elektrotechnický průmysl je ve městě rozvíjen především v průmyslové zóně, vybudované na přelomu tisíciletí poblíž Starých Čivic. Z pardubického závodu Tesla pocházely pasivní radary Ramona a KRTP-86 Tamara. Když se po revoluci rozpadla, byla roku 1994 založena ERA a.s., která vyvinula další generaci pasivního radiolokátoru Věra. ERA vyrábí a dodává pasivní radiolokační systémy pro řízení letového provozu a sledování pohybu letadel jak ve vzduchu, tak na letištních plochách (zde je možno sledovat i pohyb jiných vozidel); její výrobky působí na letištích všech kontinentů. Od roku 2011 patří zbrojařskému koncernu Omnipol. V roce 2013 má začít výstavba nové administrativní budovy. Foxconn je tchajwanská globální firma; vyrábí spotřební elektroniku, komunikační a elektronická zařízení a všechny součásti pro osobní počítače kromě čipů. V Pardubicích má od podzimu 2000 montovnu počítačů s několika tisíci zaměstnanců, z velké části cizinců. Továrna společnosti Panasonic byla v Pardubicích otevřena roku 2001. Vyrábí audiosystémy do automobilů pro evropský i mimoevropský trh; zaměstnává přes tisíc lidí. Potravinářství: perník a pivo Pardubice jsou od 16. století proslulé perníkem; tradiční spojení „pardubický perník“ je chráněné označení původu Evropské unie. Dále v Pardubicích sídlí výrobce náhražky kávy Kávoviny nebo pekárna Odkolek. Pivo se v Pardubicích vyrábělo již ve 14. století, největší rozvoj nastal v 15. a 16. století za vlády Viléma z Pernštejna. Od roku 1871 fungoval novodobý Pivovar Pardubice, pod značkou Pernštejn vyráběl několik druhů piva a limonád; originální bylo 19° tmavé pivo Porter vlastní receptury z roku 1890. V roce 2019 zakoupily většinový podíl pivovaru Pivovary Staropramen a ke konci března 2023 produkce v pivovaru skončila. Doprava Městská hromadná doprava Autobusová MHD vznikla roku 1950, první trolejbusy vyjely v roce 1952. Následoval poměrně prudký rozvoj (např. tratě na Jesničánky, Slovany, do Ohrazenic, Židova), v 70. letech ale nastala stagnace. Další nová trať na Polabiny byla otevřena až na začátku 80. let, v 90. letech a v průběhu 21. století vyrostlo několik dalších úseků. Hlavní křižovatky jsou na Masarykově náměstí a před hlavním nádražím. Dopravní podnik města Pardubic obnovuje vozový park výhradně nízkopodlažními vozy. Velkokapacitní trolejbusy Škoda Solaris jsou pojmenovány po vítězích Velké pardubické. Nové autobusy mají pohon na zemní plyn. Dopravní podnik ve svém areálu vystavěl stanici se zemním plynem otevřenou i veřejnosti. Dopravní podnik přepraví každoročně okolo 10 milionů cestujících. Linky hromadné dopravy jezdí i do okolních obcí, jako jsou například Lány na Důlku, Lázně Bohdaneč, Němčice, Sezemice, Spojil či Starý Mateřov. Mluví se také o budoucím propojení Pardubic s Hradcem Králové linkami MHD. Železniční doprava Pardubice jsou nejvýznamnějším železničním uzlem východních Čech. Leží 104 km od Prahy na koridorové trati Praha – Česká Třebová z Prahy na východ a vycházejí odtud další dvě tratě. Ve stanici Pardubice hlavní nádraží zastavuje mnoho mezinárodních vlaků EuroCity či railjet do měst jako jsou Vídeň, Varšava, Bratislava, Žilina, Budapešť, dále vnitrostátní vlaky InterCity či rychlíky. Kromě vlaků Českých drah zde zastavují i vlaky soukromých dopravců (například RegioJet či Leo Express). Z pardubického hlavního nádraží jezdí také zastávkové osobní vlaky do Kolína, Ústí nad Orlicí a České Třebové, stejně tak do nedalekého Hradce Králové, vedené nejčastěji elektrickými jednotky Českých drah RegioPanter. Vlaky z Pardubic do Chrudimi a Hlinska bývají obvykle vedeny motorovými jednotkami RegioShark. Na území města se nacházejí dvě železniční stanice: Jihozápadně od centra Pardubice hlavní nádraží s odbavovací budovou od architekta Karla Řepy z roku 1958 je jedna z nejvýznamnějších staveb poválečného funkcionalismu s prostornou odbavovací halou, hotelem a podzemním kinem (to již nefunguje a hotel je zčásti obsazen kancelářemi). České dráhy plánují rekonstrukci nádražní budovy ve spolupráci s investorem, spolu s rekonstrukcí přilehlého náměstí Jana Pernera. Nádraží má tři ostrovní nástupiště s průjezdnými kolejemi (6 nástupištních hran), jednostranné I. nástupiště u výpravní koleje s dalšími dvěma nástupištními hranami u kusých kolejí. II. až IV. nástupiště s přestupovým tunelem byly od roku 2005 modernizovány. Od roku 2021 prochází celé nádraží další modernizací. Druhou stanicí je Pardubice-Rosice nad Labem na trati 031 do Hradce Králové, jejíž budova prošla opravou. Dále je na území města šest železničních zastávek: směrem na západ od hlavního nádraží Pardubice-Svítkov a Pardubice-Opočínek, na východ Pardubice-Pardubičky a Pardubice-Černá za Bory, na jih Pardubice závodiště a na sever Pardubice-Semtín. Letecká doprava Na jihozápadním okraji Pardubic se nachází vojenské a civilní mezinárodní letiště Pardubice. Vojenské zde vzniklo za první republiky, civilní v roce 1995. Rekordní počet cestujících zde byl odbaven v roce 2013, a to 184 000 lidí.V roce 2017 byl otevřen nový terminál s větší kapacitou a moderním zázemím, pojmenovaný dle pardubického průkopníka aviatiky Jana Kašpara. Zároveň byla zahájena pravidelná linka společnosti Ryanair do Londýna. Každoročně v létě se na letišti koná Aviatická pouť, která láká mnohé letecké nadšence. Silniční doprava Pardubice protíná silnice I/37 z Chrudimi, v úseku do Hradce Králové zmodernizovaná na čtyřproudovou rychlodráhu; na jihu Opatovic ji úsek budoucí dálnice D35 napojuje na dálnici D11 do Prahy, pro přímé spojení se však používá exit 68 po silnici I/36 na Chýšť Lázně Bohdaneč. Ta prochází širším centrem a pokračuje na severovýchod do Sezemic, Holic, Vysokého Mýta a Litomyšle. Pardubice jako průmyslové město generují velké množství silniční dopravy. Místní politici navázali na řešení silniční dopravy uvnitř Pardubic v dobách komunismu, obchvaty z jihovýchodu a severovýchodu se ale nečekají před rokem 2025. Nekvalitně navržený pravoúhlý systém dopravy vede veškerou dopravu včetně tranzitní v těsné blízkosti centra a tudíž mají Pardubice s dopravou velice často problémy. Nejvytíženější dopravní uzel, nadjezd a křižovatku u Parama, kde denně projede více než 25 tisíc aut, prochází rozsáhlou rekonstrukcí a modernizací až ke křižovatce U Trojice, kde se plynule napojí na čtyřproudovou rychlodráhu do Hradce. Ve městě bude zaveden chytrý systém dopravního světelného značení, který bude řídit dopravu dle její hustoty a požadavků, aby šlo plynule projet centrem města, a informační tabule, které řidičům poradí, kudy nejrychleji projet městem, a budou informovat o případných dopravních omezeních. Lodní doprava V Pardubicích funguje nově opravená výletní loď Arnošt, plující po Labi proti proudu do Kunětic a dolů po proudu řeky do Srnojed. Město zaplatilo za opravu lodi několik milionů a loď funguje kromě vyhlídkových plaveb i jako součást městské hromadné dopravy na okraje Pardubic. V Pardubicích se také chystá nákladní lodní doprava po splavnění Labe a vybudování přístavu, které jsou v plánu ministerstva dopravy. Má ulehčit silniční dopravě a sloužit jako doplněk železniční dopravy. Sport Velká pardubická Od roku 1874 se v Pardubicích každý podzim, druhou říjnovou neděli, koná slavná Velká pardubická. Jedná se o nejtěžší koňský dostih v Evropě a druhý nejtěžší na světě. Nejúspěšnějším účastníkem dostihu je žokej Josef Váňa s osmi vítězstvími v letech 1987–2011. V Pardubicích byla první závodní dráha vybudována v roce 1856. Díky snaze o nové a nezvyklé uspořádání překážek vznikla ojedinělá a obtížná závodní dráha. První Velká pardubická steeplechase se běžela 5. listopadu 1874 o 8000 zlatých. Na startu stálo 14 koní, zvítězil plnokrevný hřebec Fantome s anglickým žokejem Georgem Sayersem; dostih dokončilo pouhých 7 koní. Průběh dostihu a výsledek vzbudily ohlas nejen v Čechách. Od té doby se Velká běžela každý rok s výjimkou let 1876 a 1908 kvůli nepřízni počasí, světových válek a roku 1968 kvůli politickému napětí po sovětské invazi. Významný byl dostih v roce 1937, kdy jej proti převaze německých koní vyhrála s klisnou Normou hraběnka Lata Brandisová, až doposud jako jediná žena. Dráha měří 6900 metrů a má celkem 31 překážek, koně ji běží přibližně 9–10 minut. Startuje 15 až 20 koní s nejlepšími žokeji a žokejkami převážně z České republiky. Název Velká pardubická se vžil pro označení celého dostihového víkendu (hlavní program se koná v neděli, kdy se jede osm dostihů). Posledním dostihem je hlavním dostihem, vlastní Velká pardubická. Vozy pardubické MHD jsou pojmenovány po vítězných koních. V České republice jde o nejdelší tradici sportu, např. když se začala hrát fotbalová liga Československa, Velká pardubická již za sebou měla padesát ročníků. Zlatá přilba města Pardubic Zlatá přilba města Pardubic je každoroční závod motocyklů na ploché dráze ve Svítkově. Je to nejstarší plochodrážní závod na světě; poprvé se jela v roce 1929. Koná se první říjnovou neděli, týden před Velkou Pardubickou, a zahajuje tradiční týden městských slavností. Každoročně láká kvalitní jezdce z Polska, Německa, Dánska, Švédska, Rakouska, Nizozemska, Anglie, ale i Spojených států nebo Austrálie. Na závod dojíždí tisíce fanoušků, zejména Čechů, Němců, Dánů a Poláků. Trofej zhotovuje známý pardubický klenotník pan Lejhanec. Hokej V Pardubicích sídlí lední hokejový klub HC Dynamo Pardubice, hrající v enteria areně, tedy sportovní hale, modernizované a rozšířené roku 2001. Pardubický hokejový tým patří dlouhodobě mezi nejlepší a nejúspěšnější týmy v Česku; třikrát vyhrál nejvyšší Československou hokejovou ligu (1973, 1987 a 1989), samostatnou českou extraligu v sezonách 2004/05, 2009/10 a 2011/12. První zápas v tzv. „kanadském hokeji“ se v Pardubicích hrál v roce 1913 na Matičním jezeře s Českou sportovní společností Praha a první klub LTC Pardubice vznikl roku 1923 a nikdy nesestoupil z nejvyšší československé a později české soutěže. V roce 2011 se zde konal historicky první extraligový zápas pod otevřeným nebem s týmem HC Kometa Brno. Pardubičtí fanoušci hokeje tvoří největší fandící skupinu lidí v Česku a zápasy v hale patří k nejnavštěvovanějším v zemi. Pardubice vychovaly spoustu nadějných hokejistů např.: Dominik Hašek, Vladimír Martinec a další, kteří reprezentovali Československo a Českou republiku. Basketbal Z dalších klubů, hrajících nejvyšší národní soutěž, má v Pardubicích sídlo basketbalový klub BK Synthesia / JIP Pardubice, který hraje v nejvyšší českou soutěž v basketbalu mužů. Tým pravidelně hraje mezi nejlepšími pěti. Basketbal v Pardubicích má velkou tradici; skvělé výsledky dlouhodobě vykazuje mládež pod vedením Jana Procházky. V Pardubicích je Vrcholové sportovní centrum mládeže pod Českou basketbalovou federací. Za Pardubice hrál i Jiří Welsch, Lukáš Šindelář a další skvělí hráči basketbalové historie České republiky. Šachy Každoročně od roku 1990 se v Pardubicích odehrává největší šachový turnaj na světě Czech Open. V turnaji se hrají mimo šachů také scrabble, bridž, poker, mariáš a mankala. Turnaj se skládá z pěti hlavních a dvaceti vedlejších turnajů. Tenis: Pardubická juniorka Mistrovství České republiky staršího dorostu v tenise, neoficiálně Pardubická juniorka (dříve také Dorostenecké mistrovství ČSSR v tenise), je tradiční juniorský turnaj pořádaný již od roku 1926 na kurtech klubu LTC Pardubice v polovině srpna. Jde o českou obdobu prestižního floridského Orange Bowlu. Mezi vítězi je řada pozdějších grandslamových šampiónů a dvě světové jedničky – Martina Navrátilová a Ivan Lendl. Vítězem se stal i olympijský vítěz mužské dvouhry z Letních olympijských her 1988 v Soulu, slovenský tenista Miloslav Mečíř. Pardubickou juniorku také vyhráli všichni čeští wimbledonští vítězové ve dvouhře Jan Kodeš, Jana Novotná a Petra Kvitová, jakož i dva poražení wimbledonští finalisté Ivan Lendl a Hana Mandlíková. Jaroslav Drobný zvítězil jako občan Egypta. Martina Navrátilová získala všechny singlové tituly jako hráčka Spojených států. Fotbal Od sezóny 2012/13 se do Pardubic po šesti letech vrátila druhá nejvyšší fotbalová liga (od roku 2013 nově pojmenovaná Fotbalová národní liga), kterou hrál tým FK Pardubice. Klub vznikl roku 2008 sloučením několika subjektů, v mnohém však navazuje na historii klubů, které působily v Pardubicích v předchozích letech či desetiletích. Spojily se kluby FK Junior (dorost a žáci), MFK Pardubice (přípravky) a Tesla Pardubice (oddíly dospělých), aby pod hlavičkou v roce 2006 vzniklé akciové společnosti Fotbal Pardubice a.s. vybudovaly silný tým s kvalitní mládežnickou základnou. FK Pardubice hraje domácí zápasy FNL na stadionu Pod Vinicí, jelikož starý Letní stadion za zimním stadionem přestal již požadavkům soutěže vyhovovat, mládež se většinou soustředí ve sportovním areálu Ohrazenice. Klub má dva týmy dospělých (FNL a krajský přebor), čtyři dorostenecké oddíly (oddíl FK Pardubice U19 hraje 1. dorosteneckou ligu), šest žákovských celků a stejný počet přípravek. Strategií klubu je soustředit se na výchovu mládeže a využívat fotbalistů, kteří jsou buď přímo odchovanci, nebo pocházejí z východočeského regionu. A-tým FK Pardubice, který navazuje na družstvo dospělých Tesly Pardubice, postoupil po sezóně 2009/10 z divize do ČFL a z ní po dvou sezónách do 2. ligy (FNL). V sezóně 2020/21 hraje tým nejvyšší soutěž, 1. českou fotbalovou ligu, kam postoupil jako vítěz druhé nejvyšší soutěže, ročníku 2019/20. Florbal V nejvyšší mužské florbalové soutěži působí tým Sokoli Pardubice. Badminton Od roku 1967 v Pardubicích působí badmintonový oddíl TJ Sokol Polabiny Pardubice, jehož hráči se umisťují na čelních místech sportovního žebříčku a který si zakládá na práci s mládeží Hráči oddílu se zúčastňují tuzemských i zahraničních individuálních soutěží a jsou rovněž členy české reprezentace. Oddíl je úspěšný i na poli soutěží družstev; v letech 2016, 2017 a 2018 získal titul Mistra ČR v soutěžích družstev žáků a dorostu, v roce 2019 pak titul vicemistra. Školství V Pardubicích sídlí Univerzita Pardubice, kterou tvoří sedm fakult a kde studuje více než sedm tisíc studentů a studentek. V Pardubicích je také celkem 19 středních škol (např. Střední průmyslová škola chemická Pardubice), z toho dále 4 gymnázia: Gymnázium Dašická, Gymnázium Mozartova, Sportovní gymnázium a Anglické gymnázium. Příroda V Pardubicích se nachází mnoho parků a památných stromů. Mezi nejvýznamnější parky Pardubic patří Tyršovy sady a také park „Na Špici“, vymezený soutokem řek Labe a Chrudimka, který byl v roce 2014 opraven. Na území města Pardubic se nachází čtyři maloplošná zvláště chráněná území: přírodní památka Labiště pod Opočínkem, přírodní památka Mělické labiště, přírodní památka Nemošická stráň a přírodní památka U Pohránovského rybníka a tři evropsky významné lokality (Dolní Chrudimka, Pardubice – zámek a U Pohránovského rybníka). Z hlediska ochrany přírody je významný tok obou hlavních řek, Chrudimky i Labe. Památné stromy V Pardubicích jsou dvě památné stromořadí (stromořadí 34 ks dubů podél Labe a stromořadí 22 ks dubů letních), jedna skupina (4 jerlíny) a 8 jednotlivých památných stromů. Výběr památných stromů: Památné jerlíny japonské na Wernerově nábřeží Památné duby u sídliště Závodu míru v Pardubicích Stromořadí 22 ks dubů letních na sídlišti Závodu míru v Pardubicích Kultura a umění V Pardubicích jsou čtyři divadla: největší a nejstarší Východočeské divadlo (budova z roku 1909), dále Divadlo Exil, Divadlo 29 a Loutkové divadlo Radost DK Dukla. Působí zde profesionální Komorní filharmonie Pardubice, soubor Barocco sempre giovane či amatérský Pardubický komorní orchestr. Sborovému zpěvu se věnují Vysokoškolský umělecký soubor Pardubice, Iuventus Cantans (Pardubický dětský sbor), komorní sbor Orfeus, Continuo, Chlapecký sbor BONIFANTES či smíšený sbor Spojené sbory Pernštýn – Ludmila – Suk. V Pardubicích působily či působí hudební skupiny: trampská Stopa, folková Pouta (nástupce zaniklé skupiny Poupata), folkový Marien či pop punková Vypsaná fiXa. Lidové tradice udržují folklorní soubory Lipka Pardubice a Baldrián. V Pardubicích je více než 10 galerií, především Gočárova galerie (v budově Winternitzových mlýnů, na zámku a v domě U Jonáše). Působí zde Krajská knihovna v Pardubicích (od roku 1960 do vzniku kraje Okresní knihovna) a knihovna Univerzity Pardubice. V zámku sídlí Východočeské muzeum, vysílá odsud Český rozhlas Pardubice. Na sídlišti Dukla funguje od roku 1992 Hvězdárna barona Artura Krause. Významné události Pernštýnská noc – městské slavnosti (červen) Festival smíchu – divadelní festival v VČ Divadlo Pardubice (únor) Komorní filharmonie Pardubice a Barocco sempre giovane – abonentní cykly koncertů klasické hudby Mezinárodní hudební festival Le Quattro Stagioni Mezinárodního festival dětských a mládežnických pěveckých sborů Mezinárodní festival akademických sborů IFAS Mezinárodní folklorní festival Podzimní folklorní slavnosti (září) Retroměstečko – setkání spolků, muzeí a jednotlivců v oborech hasičské, historické, veteránské, vojenské a branně-bezpečnostní techniky se statickými a dynamickými ukázkami, koná se zpravidla na přelomu září a října (tzv. Plavení na Labi v pátek odpoledne, sobota a neděle hlavní program) Hudební kluby V Pardubicích působí i několik hudebních klubů s více, či méně pravidelnou produkcí. Rockové kluby Žlutý pes a Ponorka, spolu s Divadlem 29 zaměřující se na alternativní scénu jsou tradičními místy, kam jít v Pardubicích za hudbou. V centru Pardubic je i množství barů, mezi něž patří např. podniky Patapuf, nebo Prostě bar pro střední generaci. V rozšířeném centru je možno navštívit Music Hall Hobe s pestrou dramaturgií koncertů, nebo polabinský Klec Music Club a Dýdy Baba u univerzitních kolejí, které jsou navštěvovány mladšími posluchači. Filmová natáčení V Pardubicích se natáčely např. filmy Spalovač mrtvol (1968, objevuje se zejména pardubické krematorium), Dívka na koštěti (1971) nebo Operace Silver A (2007). Také zde byla natočena televizní série Ďáblova lest (2009) a její pokračování Ztracená brána (2012). Kulturní památky Národní kulturní památky: Pardubický zámek s opevněním Pietní území Zámeček Pardubické krematorium Winternitzovy automatické mlýny Vybrané kulturní památky v Pardubicích: Městský dům č. p. 49 Dům U Jonáše Wenerův dům Kostel Zvěstování Panny Marie Kostel svatého Bartoloměje Zelená brána Městské divadlo Průmyslové muzeum Grandhotel a okresní dům Kostel svatého Jana Křtitele Nový židovský hřbitov Machoňova pasáž Železniční stanice Pardubice Kostel Panny Marie Bolestné Počápelský vodní kanál Kamenná vila Vila Viktora Kříže Okresní soud Architekti, umělci v Pardubicích Významné osobnosti Smil Flaška z Pardubic (1350–1403), šlechtic, spisovatel, satirik Bratranci Veverkové (1770–1849), vynálezci Jiljí Vratislav Jahn (1838–1902), chemik, spisovatel, politik František Schwarz (1840–1906), politik, novinář Vincenc Jarolímek (1846–1921), matematik Jan Vincenc Diviš (1848–1923), vynálezce, básník, spisovatel Artur Kraus (1854–1930), astronom, podnikatel Karel Emanuel Macan (1858–1925), hudební skladatel, esperantista František Černý (1861–1940), umělec, hudební skladatel Josef Pírka (1861–1942), c. k. dvorní fotograf, průkopník sportovní fotografie Božena Vikova-Kunětická (1862–1934), politička, spisovatelka Marie Gebauerová (1869–1928), spisovatelka Otakar Trnka (1871–1919), inženýr, politik Roderich Bass (1873–1933), klavírista a hudební skladatel František Lexa (1876–1960), egyptolog František Bíbl (1880–1932), spisovatel, překladatel Vilém Mathesius (1882–1945), lingvista, spisovatel Jan Kašpar (1883–1927), letecký konstruktér a pilot Emil Artur Longen (1885–1936), dramatik, herec, scenárista Oskar Brázda (1887–1977), malíř a sochař Jaroslav Grus (1891–1983), malíř Hanuš Thein (1904–1974), zpěvák, pedagog, režisér František Vyčichlo (1905–1958), matematik, pedagog Vladimír Vokolek (1913–1988), básník, prozaik, esejista Ota Janeček (1919–1996), malíř, grafik, ilustrátor, zasloužilý umělec Jiří Toman (1924–1972), fotograf, ilustrátor Petr Haničinec (1930–2007), herec Bohuslav Ondráček (1932–1998), hudební skladatel, dramaturg a producent Jiří Pištora (1932–1970), básník Vladimír Popelka (* 1932), hudební skladatel, dirigent a aranžér Josef Krám (* 1937), středoškolský učitel Jan Přeučil (* 1937), herec Jiří Gruša (1938–2011), spisovatel, prozaik, politik Vladimír Nadrchal (* 1938), hokejista Alois Švehlík (* 1939), herec Petr Kabeš (1941–2005), básník Stanislav Prýl (1942–2015), hokejista John Bok (* 1945), politický aktivista Lešek Semelka (* 1946), zpěvák, skladatel Jiří Crha (* 1950), hokejový brankář Ivan Exner (* 1960), malíř Otakar Janecký (* 1960), hokejista Jiří Šejba (* 1962), hokejista Roman Prymula (* 1964), lékař, epidemiolog a politik Dominik Hašek (* 1965), hokejový brankář Martin Hašek (* 1969), fotbalista Jolana Voldánová (* 1969), moderátorka Tereza Maxová (* 1971), modelka Tomáš Martinec (* 1976), hokejista Jan Bulis (* 1978), hokejista Petr Sýkora (* 1978), hokejista Aleš Hemský (* 1983), hokejista Julián Záhorovský (* 1984), zpěvák Ivana Korolová (* 1988), herečka Karel Kovář (* 1996), youtuber Jan Macák (* 1997), youtuber Partnerská města Doetinchem, Nizozemsko Merano, Itálie Rosignano Marittimo, Itálie Pernik, Bulharsko Schönebeck, Německo Selb, Německo Skellefteå, Švédsko Spřátelená města Jerez de la Frontera, Španělsko Golega, Portugalsko East Lothian, Spojené království Waregem, Belgie Sežana, Slovinsko Vysoké Tatry, Slovensko Odkazy Reference Literatura Letem českým světem, Půl tisíce fotografických pohledů z Čech, Moravy, Slezska a Slovenska. Tištěno v Knihtiskárně Jos. R. Vilímka v Praze, dokončeno 1. 11. 1898 Boháč, Z.: Patrocinia v Čechách v době předhusitské a barokní, in: Pražské arcibiskupství 1344–1994, Praha 1994, str. 164–179 Diviš J., O starých památkách uměleckých a historických děkanského chrámu Sv. Bartoloměje, Pardubice 1908 Hlobil I., Petrů E.: Humanismus a raná renesance na Moravě, Praha 1992 Hoferica J., Historie chrámu sv. Bartoloměje v Pardubicích se zaměřením na mobiliář a s přihlédnutím k novým objevům, Pardubice 1996, nepublik. práce Hrubý V., Umění baroka a klasicismu v Pardubicích, nepub. text pro Dějiny Pardubic II. 1990 Ježek M., Výzkum v pardubickém chrámu sv. Bartoloměje, in: Zpravodaj muzea v Hradci Králové 21, 1995 Blanka Langerová, The Pardubice Region – Pardubický kraj – Bezirk Pardubice, 2004, Štěpán Bartoš, Pavel Panoch: Karel Řepa – pardubický architekt ve věku nejistot, Helios, 2003, (česky) Pavel Panoch, Zdeněk Lukeš: Slavné vily Pardubického kraje, Foibos, 2009, Josef Sakař: Dějiny Pardubic nad Labem. 5 dílů, Pardubice : nákladem města Pardubice, 1920–1935. Dostupné online. ČURDA, Tomáš. Archeologický výzkum v Pardubičkách v letech 2001–2005: In: Východočeský sborník historický 14. [s.l.]: Východočeské muzeum v Pardubicích, 2007. Související články Hradubice Externí odkazy Oficiální stránky Infocentrum Pardubice Zaniklé či polozřícené kostely, kaple, synagoga Města v Čechách Statutární města v Česku Krajská města v Česku Okresní města v Česku Obce s rozšířenou působností Obce s pověřeným obecním úřadem Města v okrese Pardubice Obce v okrese Pardubice Univerzitní města v Česku Sídla na Labi Sídla ve Východolabské tabuli Městské památkové rezervace v Pardubickém kraji Sídla na Chrudimce


15. 9. 2009 Space Hulk podruhé Space Hulk je opravdu tak dobrý, jak jsem čekal. Je pochopitelné, že moje hand-made deskovka, kterou jsem vytvořil asi v patnácti letech těžko může konkurovat vybroušenému stylu zkušených autorů. Ale usvědčil jsem se v tom, že jsem základní principy hry interpretoval správně, pouze mi tam chybí "pár věcí". Samozřejmě těchto pár věcí hru dotahuje k naprosté b 1000 riliantnosti. Základem hry jsou movepointy, vetřelci mají šest, terminátoři čtyři. Velice tedy záleží na struktuře levelu, abychom správně pohybovali postavičkami. Tady nastupuje dvanáct připravených misí, které tuto práci udělají za nás. Liší se nejen rozsahem, ale také obtížností a množstvím nápadů, které lze při hraní využít. První mise se dá dohrát asi tak za 25 minut, teda v případě, že hrajete za terminátory poprvé, tak i kratší dobu, protože vás vetřelci roznesou na pařátech dříve, než stihnete říct "Lorenzo Lamas". Ovšem mise pokročilejší jsou na nějakou tu hodinu, to je jisté. Samozřejmě nejvíce záleží na sehranosti hráčů, zkušení netráví čas řešením spousty začátečnických prkotin. Druhým základem hry je taktické přidělování tzv. command points. Ty má k dispozici pouze hráč terminátorského týmu a dokáže tak v případě potřeby z pomalých neohrabaných panáků udělat rychlé lasičky. Command points jsou něco jako záložní action points, které hráč použije k dalšímu pohybu, výstřelu, ale také jako přerušení, pokud je na tahu hráč vetřelců. Tím se možnosti přežití terminátorů výrazně zvyšují, vlastně se dá říct, že jsou na tomto doplňku naprosto závislí. Jedna z posledních věcí je hlídací režim, overwatch, kdy terminátor kryje jednu chodbu a pálí kdykoli, cokoli se pohne. Tohle je mnohdy jediná možnost, jak využít rychlost vetřelce - protože terminátorům se v tomto režimu může zaseknout zbraň a stanou se z nich bezbranné loutky. Bohužel, oproti starší verzi pravidel - zbraň lze za jeden command point odseknout a pokračovat v hlídání prostoru. Dříve to zrušilo overwatch, což by asi byl zábavnější masakr. Ale je to pěkný prvek. Podobných drobností je ve hře celá řada. Pálení plamenometem prakticky zničí vše, co je v segmentu mapy, chůze s terminátorem obsahuje "zdarma" jeden výstřel, vetřelci se při běhu mohou zdarma otáčet o 90°, je-li živý seržant v týmu terminátorů, smí se command points losovat dvakrát a tak podobně. Na hru to nemá drastický vliv, ale v kriticky důle 1000 itých situacích dokáže člověka naštvat, že podcenil sílu těchto pouček navrch. Co mne trochu překvapilo a možná maličko zklamalo, byla velká závislost hry na náhodě. Kostkami ne nehází sice nějak moc často a obvykle se velice rychle ukáže, na čí straně je taktická výhoda. Bohužel, v mém případě jsem měl několikrát "prostě smůlu", i když jsem se držel Clavenových rad, jak si rozestavit panáky v mapě. Stalo se tak, že seržant Lorenzo, vůdce celé útočné jednotky a nejnadrženější zabiják vetřelců, stál jedno políčko od cíle (i když na vzdálenosti v této hře nesejde) a dohromady 9x házel kostkami, než mu padla číslovka 5, která konečně vetřelce rozptýlila do chodby. Celkem tedy 18 kostek bylo vrženo. To není normální, utratit 4 normální body a 5 bonusových na jednoho vetřelce, opravdu není. Takže proto má seržant Lorenzo přívlastek "Lamas" a po zbytek hry se obvykle krčí v koutě. Dement! Hra disponuje perfektní atmosférou. V roli terminátorů je to samozřejmě citelnější, jelikož početní převaha vetřelců je na pováženou a chytře rozmístěné vchody pro nově se rodící parchanty dokážou zatopit. Nezbývá, než pomalu takticky postupovat políčko po políčku, každá dobytá křižovatka je úspěch. Space Hulk si jednoznačně vydobyl můj zájem a vážně uvažuji o koupi. K tomu přispívá i celkem příznivá cena, okolo dvou tisíc korun českých. Za další přednost hry je nutné jmenovat naprosto excelentní grafické ztvárnění veškerých herních prvků. Modely postaviček jsou vysoce detailní, malovat je bude asi docela peklíčko. Jednotlivé figurky jsou naprosto osobité, originální a hlavně je každá úplně jiná. Posun proti designu z konce devadesátých let je jasně patrný, hra tak dostává i bez barev temnou náladu. Nejde ale jenom o figurky. Také dveře, podlahy a jednotlivé místnosti jsou z grafického hlediska excelentně zpracované, detailní a snaží se neopakovat. Jedna mise například obsahuje místnost, kde je trůn s mrtvým terminátorem a kalich. Místnost má vlastní, perfektně nakreslený kartonek a i trůn s mrtvolou a kalichem je přítomen v krásně vymodelovaném plastikovém exempláři. Radost pohledět! Nejvíce mne na hře fascinuje fakt, že je určena pouze pro dva hráče. Jednoho člověka do party najdete prakticky vždy. Mým cílem je tedy na Space Hulk nalákat ženu, které se moje kartonová verze celkem líbila. Pak už nemám žádných zábran, Space Hulk patří do každé domácnosti, kde je obliba deskových her. Já jsem odehrál pouze čtyři hry, role jsem měl obě dvakrát - no prohrál jsem totálně napadrť, samozřejmě. Ale bavilo mne to. A to jsme hráli jenom první mapu, ty další jsou znatelně větší a komplikovanější. Claven správně naznačil, že jednoduchost základních pravidel předurčuje hru ke studiu mapy, kdy do ní zarytě hledíte a kalkulujete, kolik command points musíte minimálně mít, abyste si mohli troufnout na tuhle křižovatku... Já jsem doma dobré dvě hodiny hledal na netu taktické příručky, stáhnul jsem si Nethulk a hledám, kde jsem vlastně udělal chybu, když jsem měl tak jasnou početní převahu a panáky zdánlivě všude. V jednoduchosti je krása a Space Hulk je toho zářivým příkladem. Excelentně vyvážená pravidla, bohaté taktické možnosti, široká paleta misí a navíc precizní grafické zpracování. Jestli někde uvidíte tuhle novou krabici, nemáte důvod moc váhat. Vlastně - i starej Space Hulk bude mít smysl, na to dám krk! 3 komentáře: Sranda je, ze Space Hulk stal vzdy okolo dvou tisic, zakladni krabice. Jenze na zacatku 90. let to byly trochu jine penize nez dnes, kdy mi ta hra take uz tak nedostupna neprijde.OdpovědětVymazat Ale jinak se neda nez souhlasit, je to rychla akcni hra(stejne jako Necromunda), do niz neni t 1000 reba extra nastudovat 2000 stran textu na "zakladni" orientaci. Brat! :) figurky vyzeraju fantasticky..skoda, ze nie su viac farebne, ale to by asi dlho nevydrazli...A netecie v tom krv, ani virtualna :-)))))))OdpovědětVymazat rohstola: Figurky si musíš namalovat sám, proto je to hobby hra ;).OdpovědětVymazat


source: fineweb

text: Bližší popis: Tato krásná,náročná rostlina je rozšířena ve velké oblasti. Nalezneme ji na Madagaskaru, Mauriciu i na Velkých Komodorských ostrovech. Roste v proudících vodách i stojatých močálech. Její listy jsou široké 6-8 cm a dosahují až do výšky 60 cm. Když olistění začne opadávat, je nutné hlízu vyndat z akvária a dát do navlhčené rašeliny při teplotě 10-12°C. Po třech měsících odpočinku ji můžeme opět vrátit do nádrže a to nejlépe do dna složeného z jílu, křemičitého písku a dřevěného uhlí. Barva rostliny je různá, od světle zelených po tmavozelené, různě veliké a tvarově odlišné listy. Pěstování v akváriu je velice náročné, rostlina je náchylná na řasy a citlivá na znečištění vody. Autor textu: ruda ( )


source: wikipedia

text: Milda Jakubcová (23. května 1899, Riga – 14. října 1979, Brno) byla lotyšská esperantistka žijící v Československu. V roce 1932 se vdala za esperantistu Františka Jakubce (1894–1968). Po druhé světové válce spoluzakládala esperantský kroužek v První brněnské strojírně. Dílo Milda Jakubcová spolupracovala s mnoha esperantskými časopisy. Básnické sbírky Elektitaj versajoj Es-trado de animaloj Překlady Latva poezio Reference Esperantská literatura Překladatelé z lotyštiny Překladatelé do esperanta Narození v roce 1899 Narození 23. května Narození v Rize Úmrtí v roce 1979 Úmrtí 14. října Úmrtí v Brně Ženy


text: Izobarický děj je termodynamický děj, při kterém se nemění tlak termodynamické soustavy. Při izobarickém ději je tedy , tedy . Ideální plyn Ze stavové rovnice lze pro ideální plyn odvodit Gay-Lussacův zákon , kde je objem a je termodynamická teplota plynu. Při izobarickém ději je tedy podíl objemu V a termodynamické teploty plynu T stálý. Izobara Závislost tlaku na objemu při izobarickém ději je v p-V diagramu vyjádřena přímkou rovnoběžnou s osou V, která se označuje jako izobara. Vlastnosti Při izobarickém ději se s teplotou mění objem plynu, a proto plyn koná práci. Podle prvního termodynamického zákona se dodané teplo spotřebuje na zvýšení vnitřní energie i na vykonání práce. Podle prvního termodynamického zákona lze s využitím stavové rovnice ideálního plynu tedy psát , kde je látkové množství, je tlak, je objem, je teplota, je molární plynová konstanta představuje molární tepelnou kapacitu při stálém objemu a označuje molární tepelnou kapacitu při stálém tlaku. Vnitřní energii lze při izobarickém ději určit pomocí měrné tepelné kapacity jako Z předchozích vztahů je vidět, že práce konaná při izobarickém ději je určena vztahem Dodáme-li soustavě při izobarickém ději stejné množství tepla jako při ději izochorickém, bude přírůstek teploty plynu při izobarickém ději menší než při izochorickém ději. Pro molární tepelné kapacity tedy platí . Vztah mezi a určuje Poissonova konstanta a Mayerův vztah. Pro entropii při izobarickém ději platí Práce plynu při izobarickém ději Vzorec Kde W' je vykonaná práce plynu, p je tlak plynu v uzavřené nádobě pístem a je změna objemu plynného tělesa. K tomuto vzorci jsme došli pomocí vzorce , který jsme si upravili na . Kde F je tlaková síla působící na píst o obsahu S a p je tlak. Uvažujeme, že tlaková síla je stálá. Při přesunutí pístu ve válcové nádobě o délce vykonává plyn práci kde je změna objemu plynu. Práce vykonaná plynem při izobarickém ději je rovna součinu tlaku plynu a přírůstku jeho objemu.Když objem plynu bude práce vykonaná plynem bude kladná a když objem plynu bude práce vykonaná plynem je záporná. Související články Termodynamický děj Gay-Lussacův zákon Izobara Termodynamika Externí odkazy Termodynamické děje


18. 1. 2018 Nintendo Switch - první dojmy Nebudu si brát servítky. Nintendo Switch mne zaujalo od samotného začátku, hlavně kvůli tomu, že od počátku působilo sebevědomě a jakoby v Nintendu skutečně došlo k zásadním změnám v marketingové sekci, což se zdálo být provázané s technickou realizací konzole samotné. Tam, kde WiiU fatálně selhalo se nyní s téměř ročním odstupem zdá, že Switch zabodoval. Sám mám konzoli teprve od Vánoc, ale zhruba stovku hodin jsem s ní strávil a tak bych se rád pověnoval prvním dojmům. Bude to takový neuspořádaný mišmaš. Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


V GB auto roku. Hledal jsem to na východě a nenašel......


source: CulturaX

text: O mně – Kdo jsem - Ptacek-coach – Váš průvodce na životní cestě Koučování, nenásilná komunikace, facilitace Věřím v potenciál ukrytý v každém člověku. Věřím, že každý z nás dokážeme změnit svůj život. Již mnohokrát jsem se v životě přesvědčila, že kdo skutečně chce, dokáže zvládnout i zdánlivě nepřekonatelné překážky. A pokud někomu projevíme důvěru v jeho schopnosti, tak tím zásadně ovlivníme jeho další život. Po absolvování Filozofické fakulty Univerzity Karlovy jsem strávila 18 let ve státní správě: postupně jako analytik, parlamentní zpravodaj se zaměřením na integraci EU a jako kontrolor se zaměřením především na oblast fondů EU. Mám zkušenosti z oblasti legislativy, auditu, posuzování interních norem, tvorby metodiky i ověření nastavení a fungování procesů. Ve své předchozí praxi jsem získala detailní znalost různých prostředí, schopnost jednat a vyjednávat s lidmi odlišných povah a odborného zaměření i schopnost rychlé adaptace v rozdílných podmínkách a situacích. Vždy mě zajímaly životní příběhy lidí, kteří ve svém životě dokázali překonávat překážky. Zároveň jsem vždy cítila potřebu podporovat ty, před které život stavěl různé výzvy, a oni mnohdy nebyli schopni jim úspěšně čelit. Podpora a provázení druhých na jejich životní cestě a možnost je povzbuzovat, mě přivedly ke koučinku. Když jsem se s ním v roce 2012 poprvé seznámila, bylo to přelomové setkání, které mě změnilo život. Koučink považuji za metodu s všestranným využitím, metodu podporující a rozvíjející přirozené schopnosti člověka. Od poloviny roku 2017 jsem rozšířila svou praxi o oblast facilitace a zlepšování komunikace a poradenství v oblasti komunikace. Jako koučka a facilitátorka přistupuji k lidem s pokorou a respektem k jejich jedinečnosti. Z vlastní rodiny mám dlouholetou osobní zkušenost s péčí o handicapované. Ve volném čase se již od roku 2010 věnuji studiu taiji rodinného stylu Chen na Taiji Akademii Praha u Radka Koláře. Fotografuji, miluji přírodu a hudbu (převážně klasickou) - věnovala jsem se jí i aktivně, a čtu k přemýšlení motivující knihy. Zabývám se také tvůrčím psaním.


VIDEOKURZ: Nutriční výživa pro začátečníky s Mí...399 Kč včetně DPH Obchod Videokurzy VIDEOKURZ: Nutriční výživa pro začátečníky s Míšou Bebovou V pořadí druhý kurz jsme zaměřili na základní principy správné nutriční výživy a povede ho oblíbená odbornice na výživu Míša Biochemička Bebová. Ukáže, jak správně číst etikety na obalech potravin, vysvětlí, co jsou makroživiny a spočítáte si s ní optimální denní příjem. Zdravou výživu totiž doprovází spousta mýtů a také nových trendů. Keto. Bio. Paleo. Půsty. Měli bychom rovnou vypustit sacharidy? A co mezi ně vlastně patří? Jak velká porce je už moc velká? Smí nám ještě do kuchyně máslo? Není jednoduché se v tom vyznat. S našimi novými videokurzy můžete zapomenout na všechny zázračné diety. Snadno se zorientujete a budete si ve své zdravé kuchyni jistí. Nečeká vás hladovění ani odříkání toho, co vás v jídle těší. Pomůžeme vám změnit představu o zdravém jídle. Pokud si pod vyváženým talířem stále vybavujete syrovou zeleninu s nasucho opraženým kuřecím prsem, ukážeme vám, že to jde jinak. A dlouhodobě. Myslíme si, že zdravé jídlo by mělo především dobře chutnat. Proto spojujeme principy zdravé výživy a lásku k vaření. V 50 minutách a 10 lekcích vám Michaela Bebová vysvětlí: — Cukry a sladidla — Glykemický index — Pitný režim — Výpočet denního příjmu — Etikety na obalech — Deset nejčastějších mýtů — Co si z kurzu odnést? Videokurz s téměř 60 minutami vzdělání Pusťte si ukázkovou lekci zcela zdarma Nevíte, jestli je pro vás videokurz tím pravým ořechovým? Tomu zcela rozumíme! Proto pro vás otevíráme jednu celou lekci – makroživiny. Sacharidy, bílkoviny a tuky. Každý už o této trojici určitě slyšel. Jaký správný poměr makroživin by ale jídlo mělo mít? Proč vás večer honí mlsná anebo se vám nedaří zhubnout? Díky této lekci zjistíte, co vám v jídelníčku chybí nebo přebývá. Lekce 1 – Makroživiny Sacharidy, bílkoviny, tuky – naučíte se správné rozložení optimálního talíře a porozumíte tomu, co vám v jídelníčku chybí nebo přebývá. A co zapříčiňuje to, že máte večer chutě na sladké nebo že se vám nedaří zhubnout. Lekce 2 – Cukry a sladidla Na trhu je tolik druhů různých sladidel a sladkých dochucovadel, že si zaslouží svoji vlastní lekci. Míša vám vysvětlí, že ne všechny produkty označené light mohou být vhodné a jak si sladidla jednoduše roztřídit, abyste vždy věděli, jaké máte použít. Lekce 3 – Lepek O lepku a jeho účincích na zdraví bychom mohli mluvit v celém kurzu – tato potravina je v posledních letech nejvíce diskutovaná napříč všemi různými médii. Víte, co to lepek vůbec je a co se s ním v našem organismu děje? Je opravdu tak škodlivý? Pusťte si tuto Míšinu lekci a udělejte si názor sami. Lekce 4 – Glykemický index Proč si dávat pozor na vysokoglykemické potraviny a jaké to jsou? Chcete být déle sytí, mít lepší náladu a být plni energie? Stačí jen porozumět základním principům z této lekce a máte vyhráno! Lekce 5 – Pitný režim Opakování matka moudrosti. To, že musíte pít, vám samozřejmě nemusíme vysvětlovat. Ale víte jak moc pít a jak například alkohol působí na váš organismus? Pokud ano, tak není na škodu si tuto lekci ze základní školy zopakovat s odbornicí na výživu. Lekce 6 – Výpočet denního příjmu Výpočet denního příjmu živin (jednoduše to, co za den sníte) je univerzální pomůckou pro ty, kteří nemají ponětí, co je pro ně tak akorát. Chcete zhubnout a máte sedavou práci? Chcete nabrat svaly, ale jste v práci naopak moc aktivní? Výpočet příjmu vám pomůže ujasnit si priority a minimálně ze začátku se skladbou jednoduchého jídelníčku podle kterého poznáte, co je pro vaše tělo ideální. Lekce 7 – Detoxikace Co je opravdu detoxikace? Je pití 10 litrů pomerančového džusu týdně zdravé? Odpověď na tento trend najdete v nejpopulárnější lekci Míšina kurzu. Lekce 8 – Etikety na obalech Pro některé začátečníky se zdravou stravou nemusí být tak stresující vaření jako nakupování. Abyste nestrávili zbytečné hodiny v obchodě, pusťte si tento kurz a budete vědět, na co přesně ta či ona etiketa slouží a co přesně hledat. Ke kurzu dostanete navíc ke stažení praktické PDF se všemi éčky, které si můžete vytisknout a mít v peněžence pořád při sobě. Lekce 9 – Deset nejčastějších mýtů Naberu svaly, když budu jíst proteinové tyčinky! Když budu jíst bezlepkově, zhubnu! Je to zdravé, tak toho můžu sníst kolik chci! Poznáváte se v těchto vyjádřeních? Možná právě tyto mýty vám brání ve vaší vysněné postavě nebo výkonu. Lekce 10 – Co si z kurzu odnést Na jednoho člověka je 9 lekcí přespříliš – připravili jsme tedy poslední lekci, která uklidní všechny ty, kteří se už u druhé zhroutili. Míša shrne nejdůležitější informace z každé lekce a je na vás, jak si s nimi poradíte a jak dlouho je budete aplikovat. Přejeme hodně štěstí! Výpočet denního příjmu Etikety na obalech Deset nejčastějších mýtů Co si z kurzu odnést? 6 důvodů, proč si kurz pořídit 1 hodina kurzu s odbornicí na výživu vyvrácení mýtů o zdravé stravě vhodné jako dárek pro začátečníky Ideální dárek pro začátečníka Máte v okolí nebo v rodině někoho, kdo chce začít jíst zdravě, ale není si úplně jistý jak? S kurzem a našimi kuchařkami to půjde levou zadní. Jednoduché vysvětlení pojmů Detox, lepek nebo makroživiny? Všechny pojmy budete umět vysvětlit i pozpátku!


Proč se vracet k této hře? Nedávno jsem půjčoval známým svoje staré dobré Wii a k tomu několik her - samozřejmě pořád táhnou Sporty, ty nemají konkurenci nikdy v ničem, ale při procházení nemalého množství originálek jsem si zavzpomínal na jednu z první her, kterou jsem si pro Wii pořídil (z DVDcrave blahé paměti). A znáte to - když máte na konzoli tři hry, tak je vaříte do zemdlení, ať už jsou jakékoliv. Zatímco Sporty a Twilight Princess byly jasnou sázkou na kvalitu, Downhill Jam byl ten černý vzadu. Řekněme si to na rovinu - ta hra je ptákovina. Avšak když jsem si nyní osvěžil paměť, uvědomil jsem si pohnutou historii a řekl jsem si, že něco málo k tématu napíšu. V prvé řadě - jsem docela velkej fanda této herní série, když se bavíme o zlaté éře. S příchodem konkurence Skate It vyprchala atmosféra zázračného Toníka, ale v paměti mi tyto hry zůstanou, jako alternativní bojovky. Série komb, rychle a přesně vyvolaných na gamepadu, vše ve velice svižné grafice a atraktivním prostředí. Byť silně nerealistické, pořád velice zábavné. Poprvé jsem mu propadl na PSX, ale pak jsem dlouhá lét 1000 a herní sérii vařil na Game Boy Advance a věřte nebo ne - přes rozdílnou grafiku bylo jádro hry skoro stejné a velice náročné. Série GBA her čítá asi šest titulů, které jsou od sebe velice málo rozeznatelné, pokrok byl jen v mezích zákona. Každou hru jsem ale poctivě dohrál a byla to dobrá pařba do kapsy a o to šlo především. To už byl rok 2005, kdy se mi dostal do ruky mocný nástupce - Nintendo DS a s ním Tony Hawk's American Skateland. Grafická stránka připomínala předlohu na PSX a na hře jsem si opět smlsnul. Řekl bych ale, že hned následující rok se nad sérií tak nějak zlomila hůl, přišla nová generace domácích konzolí a titul Tony Hawk's Project 8, Downhill Jam, Proving Grounds, Ride, Shred... to už byly hry s prudce klesající tendencí kvality a od roku 2010 snad žádný nový titul nebyl ve vývoji (pominu-li HD remake). Downhill Jam je ale výjimečný v trochu jiném smyslu slova. Jeho vývoj byl svěřen Disneyho sekci Toys for Bob, tedy jde o první titul v sérii, který neměl na starosti Neversoft (referuji k titulům pro domácí konzole, na těch přenosných to bylo různorodější). Hra také dostala úplně jinou náplň - trikování a kombení je trochu upozaděno a zjednodušeno, mnohem důležitější je rychlost sjezdu v různých lokacích - jde tedy spíše o závodní hru až pro čtyři hráče, kde se započítává i nahrané skóre. Podle volby konkrétního herního režimu se pak o vítězi rozhoduje na základě času, bodového zisku, hraje se na eliminátora a podobně. Nic převratného, ale celkem přijatelné. Velkou otázkou bylo ovládání. Když máme ten pohybový ovladač, s čím se Tony Hawk vytasí? Dopadlo to docela dobře. Sjezd z kopce je více méně automatický. Ovladač držíme podélně, jako při hraní 2D hopsaček, tlačítkem 2 se připravíme ke skoku, tlačítkem 1 děláme grindování a ve vzduchu pak triky v kombinaci se směrovým křížem. Nakláněním ovladače zatáčíme, ve vzduchu pak děláme rotace celké postavy. Je to tedy poněkud simplifikované, ale pro účely závodní hry je to oukej. Nebýt tohoto ovládání, tak bych to nehrál už vůbec. Takhle jsem měl pocit určitého průsečíku mezi Zeldou (klasické ovládání, poplatné GameCube ovladači) a Sporty (plně pohybové ovládání). Lokace k závodění jsou celkem pestré, ale je jich málo. Mají sice potřebnou délku, ale celkově jde o znouzectnost. Hra mne ale šokovala tím, jak vypadá. Jsa zvyklý na Playstation 2 v oné době, byla kvalita grafiky lezoucí z Wii opravdu na pováženou. Bleskurychlé až neexistující loadingy sice mnohé vyvažovaly, samotný běh hry je super plynulý, ale koukat se na to prostě nedalo a dodnes nedá. Tahle hra vůbec bídně zestárla. Ale tak co, jako launch titul dobrý, ne? Nechme stranou Wii verzi a podívejme se na port pro Playstation 2, který byl svěřen týmu Supervillain Studios. Měl jsem možnost oba tituly porovnat a vyjde to prakticky nastejno. Playstation 2 má viditelné loadingy, ale jinak se běh hry nijak neliší, grafická kvalita je stejná, tedy bídná. Hra má navíc tři charaktery. Avšak v podstatě nemá smysl hru vůbec hrát, jelikož se ovládá klasickým Dualshockem. Jediná zajímavá vlastnost hry tedy zůstává na Wii. Chápejte mne správně - této hře se v každém případě vyhněte co nejširším obloukem! Ale kdyby vás měl někdo mučit, zkuste raději Wii než PS2 verzi, byť jsou na pohled identické. Pojďme se ještě podívat na ostatní verze - jmenovitě pro DS. Je logické, že jde jen o přepracované schéma z předchozího titulu American Sk8land, jenom zasazené do závodního stylu. Grafika, úrovně, ovládání - podle očekávání to nevypadá nijak zázračně, ale je to řekl bych nejhratelnější varianta. Perličkou jest online multiplayer pro dva hráče, dokonce s podporou voice-chatu, což bylo na svou dobu neuvěřitelné a mnoho her tím nedisponovalo (celkem asi tři). O tuto verzi hry se postarali tahouni série ve světě přenosných konzolí - Vicarius Visions. Odvedli řekl bych dobrou práci. Jako perličku ještě uvedu ještě verzi hry pro Game Boy Advance od studia Visual Impact. Ano, ještě v roce 2006 byl Game Boy Advance zajímavou platformou, i když tady bylo už DS a i PSP. No tato verze se od dosavadní série liší snad nejvíce. Za prvé - GBA verze Tony Hawka se tradičně odehrávají v isometrickém pohledu na svět, což automaticky znemožňuje implementaci dlouhých závodních tratí, to by prostě nešlo. A tak došlo k drastickému kroku - celá hra je nyní v 3D grafice a skutečně svým konceptem připomíná původní předlohu! To mi vyrazilo dech! Hra vypadá téměř surealisticky. Ploché vektory sice doskakují jako o život, ale čistě programátorsky je to dobře odvedená práce, byť bez textur. Grafika je navíc překvapivě plynulá, ale kvůli doskakování je pohyb našeho závodníka spíše pomalý. Hra tedy zcela postrádá esenci rychlosti a i ono trikování je diskutabilně implementované. Přesto tuto hru považuji za jakýsi vrchol - že někdo vůbec v daném roce dal peníze na vývoj takové hry a že ji pojal takto odvážně. Jakoby autoři vůbec netušili, kolik megahertzů výkonu a kilobytů paměti mají k dispozici, prostě to tam nacpali dle nejlepšího vědomí a podle mého názoru se jim to podařilo na výbornou. Že je předloha ve své podstatě srágora je věc podružná. Už dříve mne napadlo, že bych o této herní sérii napsal trochu detailnější rozbor, zejména co do stylu ovládání. Začít pekně na Game Boy Color (tam jsem Tony Hawka prakticky nehrál, přitom tam má série své kořeny!) a skončit u fyzického prkna s Ride hrou. Nebude to asi tak dlouhé, jako mé povídání o Street Fighteru, ale mohla by to být sranda i tak. Co vy na to? P.S.: Na opravdovém skejtu jsem sice párkrát v životě stál, ale nejsem zrovna nadaný - rád se ale koukám na ta různá promo videa, obdivuju, co ti borci na prkně vyvádějí a i když vidím mladé chlapce na Letné, jak si pohrávají, mám k tomu takovou úctu. Paradoxně ale celá ta kultura okolo jde zcela mimo mne.


Květen | Ábíčko.cz 21. dubna 2006 • 12:31 Autor: Jan Píšala Vyšlo v ABC 9/2006 Když po setmění zakloníte hlavu a podíváte se přímo nad sebe, určitě si všimnete důvěrně známého Velkého vozu. Zároveň se díváte i na třetí největší souhvězdí oblohy – Velkou medvědici. Velký vůz totiž není právoplatné souhvězdí, ale pouhý obrazec tvořící ocas Medvědice. Díky svému výraznému vzhledu však Velkou Medvědici odstrkuje poněkud do ústraní. Hvězdná obloha - Květen Nad východním obzorem narazíte na souhvězdí Hadonoše. V říjnu roku 1604 zde vzplála „nová“ hvězda, alespoň pro tehdejší astronomy. Ve skutečnosti šlo o pravý opak a lidé pozorovali bouřlivý konec stálice, která svůj život ukončila obrovskou explozí. Odborně se takové hvězdy nazývají supernovy. Ta v Hadonoši byla poslední prokazatelně pozorovaná supernova, která vybuchla přímo v naší Galaxii. Krátce po svém vzniku byla jasná asi jako planeta Mars, za několik dní však dosáhla jasnosti Jupiteru, a i když postupně slábla, byla pozorovatelná ještě dalších osmnáct měsíců. Snad nejpečlivěji se supernově věnoval Johannes Kepler, a právě proto se jí říká Keplerova hvězda. Od souhvězdí Vah až po souhvězdí Raka se oblohou plazí velmi dlouhé souhvězdí Hydry. Podle řeckých bájí měla tato hadí nestvůra několik hlav a připravila horké chvilky i takovému odvážlivci, jakým byl Herkules. Nejjasnější stálicí Hydry je Alphard. Tento název má své kořeny v arabském světě a znamená osamělá. Příčinu odhalíte, když se porozhlédnete po jejím okolí. Snadno zjistíte, že se tam nenacházejí žádné další nápadné hvězdy. Večerní nebe zdobí hned tři jasné planety. Poblíž sebe naleznete načervenalý Mars a Saturn, o něco dále i nažloutlý Jupiter. V noci z 10. na 11. května se potká Měsíc z výraznou Spikou ze souhvězdí Panny. Mapka ukazuje oblohu tak, jak bychom ji viděli 15. května ve 22 hodin středoevropského letního času (koncem dubna platí mapka pro 23.00, na konci května pro 21.00). Při pozorování držte mapku šikmo nad hlavou tak, aby k zemi směřovala ta světová strana uvedená na okraji, ke které stojíte čelem. Při pohledu směrem na sever ji tedy musíte otočit vzhůru nohama. Pokud jste si mapku správně zorientovali, měli byste na ní vidět souhvězdí tak, jak je uvidíte i při pohledu na skutečnou oblohu. V mapce není nakreslen Měsíc, jelikož ten mění polohu každou noc. Měsíc a planety vždy najdete poblíž čárkované čáry, která se odborně nazývá ekliptika. Každodenní novinky z astronomie a kosmonautiky: www.astro.cz Novinky o vesmírných sondách a raketách: www.letectvi.cz (v sekci Kosmonautika) Český hydrometeorologický ústav s aktuálními informacemi o počasí: www.chmi.cz Pozorování oblohy - Jak na Slunce


10. 2. 2009 Zephyr Při zveřejnění scanu ze Score s legendární recenzí Andreje Anastasova na hru Zebyr jsem opět neodolal a googlil, co se dalo. Tak moc toužím si hru zahrát, ale co naplat, obvyklé zdroje mlčí a lidé v mém okolí krčí rameny. Až teda nakonec jsem našel jednu kopii a to na eBay. Věřili byste tomu, že kvůli téhle kravině jsem se tam zaregistroval? No, nakonec jsem se k tomu stejně chtěl dokopat, ale že bude Zebyr tím impulsem by mne nikdy nenapadlo. Hra v ceně $2.95 plus poštovní $12.95, tomu říkám dobrý kauf. Včera jsem si na poště vyzvedl zásilku a hned jsem šupajdil domů. Ke hře nemám manuál, což je asi tak jediný problém, na který jsem narazil. Totiž - proto mi ze začátku unikal smysl hry. Tím nechci říct, že jsem smysl hry pochopil, ale myslím, že se blížím, kroužím... Hra začíná příšerně hnusným renderovaným intrem, které je ovšem v tom výsledku mnohem hezčí, než zbytek hry. Rovněž je nám zde předkládána situace, která se blíží hře Terminal Velocity (hej, to byla celkem fajn hra mimochodem), což je svým způsobem lákavé. Ihned poté jsme vrženi do hlavního menu, kde si nastavíme obtížnost hry a klik na New Game. Hra má celkem vtipně zpracované neherní prvky. Sledujeme v zásadě přímý televizní přenos jakéhosi nového, futuristického pseudosportu "na život a na smrt". Na každé planetě je jedna aréna s unikátním designem a layoutem, do kterého je vrženo asi tak šest pilotů ve vznášedlech, co se mají vzájemně řezat - patrně. Tady je první věc, nad kterou se musím pozastavit. Zatímco Andrew nám Zebyra předkládá, jako mutaci hry Quarantine, není to ani vzdáleně pravda. Zebyr je totiž hra, která je mnohem více podobná titulům jako Slipstream 5000 nebo Wipeout - ovšem je pravda, že ty vyšly až v roce 1995. Andrewovo zmatení je ale pochopitelné. V celé recenzi jsou jenom dva obrázky přímo ingame + modrý obličej pořadatele, což je všechno z prvního levelu. Ten opravdu vypadá, jak nějaké "město", což může Quarantine opravdu velice vzdáleně evokovat. Jádro hry ale spočívá v tom, že krom střílení jsou v aréně dva checkpointy, které se dají proletět za sebou a říká se tomu pak "kolo". Takže hra je opravdu spíše závod na klasická kola, ovšem v poměrně otevřené aréně, během čehož se můžeme solidně řezat. Další levely poskytují variabilnější grafiku, která je sice po celou dobu na vysoké úrovni nechutnosti, ale dostaneme se mezi pyramidy, pod vodu, nad oblaka a "něco jako džungle". V arénách ale nejsme sami. Krom našich soupeřů - závodníků, tady máme stacionární věže, které po nás pálí na potkání (mezi levely se liší jen grafikou, takže jednou to jsou opravdu futuristická děla, ale jindy masožravé květiny...) a také desítky pohyblivých objektů, které vypadají, jako Obražofka (což jsou "patrně" civilisté, ale střílí po nás, tak co). Ty vydrží jen jediný zásah a jsou tedy spíše otravné. Rozbíjením všech těchto objektů se v aréně objevují nové zbraně, munice, opravovací soupravy nebo dočasné vylepšení radaru, brnění, síly zbraní a tak podobně. Navíc si před samotým startem můžeme vybrat "sponzora", který nám na daný závod vylepší nějakou vlastnost. Takhle to dohromady nezní špatně. Co mne ještě zaujalo - dabing. Celá hra je dabovaná a kupodivu velice slušně, samply jsou čisté a obešel jsem se zcela bez titulků. Obsah jejich řečí je ovšem naprostá splácanina, přesně v duchu celé hry. Hudba je relativně v dobré kvalitě, ale je naprosto nevhodně zvolená. Místo rádobyrockového zvuku by se k Zebyru hodil spíše valčík. Nejhůře dopadla jednoznačně grafika. Umím si představit, že by to v SVGA rozlišení mohlo vypadat docela dobře, ale ve staré dobré VGA to autoři přehnali s mírou detailů, což má za následek změť pixelů na monitoru. Nevím, jak to popsat, ale vezměte si libovolný screenshot a zobrazte si jej ve fullscreenu. A pak mi řekněte, co vidíte. Já tam nevidím nic. Orientovat se dá jen podle radaru. Vyhodit polovinu textur, zjednodušit jejich vzhled, tím by se grafika stala alespoň přehlednou. Možná ještě přidat stínování podle Gourauda... Hra by sice nevypadala dobře, ale dalo by se to hrát. A perličkou je, že hra podporuje 3D helmy / brýle ála VFX-1. Neumím si představit účinnější projímadlo a dávidlo v jednom. Stejně dementně dopadlo šílené ovládání. Výchozí nastavení je: šipky pro pohyb, ALT střelba raket, SPACE střelba kulometem, CTRL pohyb dolů, INSERT pohyb nahoru a Z+X natáčí střílnu (ano, je možné letět jedním směrem a jiným střílet). Zkuste si to naslepo teď hned na klávesnici - rozložte si co nejpohodlněji ruce. Jak to jde? No nic moc. Takže jsem si v setupu nastavil ovládání pomocí myši. To jsem si vůbec nepomohl, je to dokonce horší! Myší se dá sice střílet levým a pravým tlačítkem, ale následně se dá pouze zatáčet - ovšem to pouze stejně, jako na klávesnici! Takže to není tak, jak jsme zvyklí dnes - tedy jedu myší - rozhlížím se, přestanu myší hýbat - stop. Ale jedu myší - rozhlížím se - chci se zastavit otáčet - musím jet myší zpátky! Takže místo mačkání šipek máme na myši nějaké tři polohy, mezi kterými se přepínáme. A zbyte 1000 k ovládání je pořád beze změny na klávesnici. Ta se sice dá redefinovat, ale proč by to kdo dělal? Ať už si ovládání nastavíte jakkoliv, nepomůžete si. Problém hry ale opravdu vězí pouze a jedině v tom, že má totálně podělaný a zmatený gamedesign. I když se zdá, že jsem odhalil jádro hry, je zde pořád mnoho neznámých a nebo komplikujících faktorů. Tak například - hra má vždy časový limit, obvykle pět minut. Za těchto pět minut se mi podařilo odlétat asi tak osm kol a během tohoto úkonu se mi podařilo sestřelit tři protivníky. Po uplynutí časového limitu vidíme obrazovku s hodnocením jednotlivých závodníků. Nikdy jsem nevyhrál, dokonce jsem byl vždy poslední ani ne s polovinou bodů. Lehkou matematikou odhalíme, že vítěz musel sestřelit nejméně šest protivníků a uletět šestnáct kol, což je ovšem v daném časovém limitu nemožné. Co tedy udělal? Bohužel, výpočet jeho score nikde nevidíme, jenom svoje. Ala hlavně - v této hře mám omezený počet raket, omezený počet výstřelů z kulometu (který se automaticky dobíjí časem) a omezené palivo (které se také pomalu dobíjí časem). V zásadě máme tak tři možnosti. Buď budeme létat na plný plyn, až nám dojde benzín a asi tak půl minuty trvá, než se nám palivo opět nabije - nehýbeme se, jsme mrtví. Nebo můžeme létat pomalu a vydržíme tak po celý časový limit, ale nikoho nemáme šanci sestřelit o prolétávání koleček nemluvě = prohrajeme. Třetí možnost je freneticky kombinovat obě zmíněné taktiky dle chuti, což ovšem znamená, že buď prohrajeme nebo jsme mrtví. Avšak nevšimnul jsem si nějak omezeného počtu životů, po explozi se ocitáme zpět ve hře a mučení pokračuje. Jaký je tedy smysl toho všeho? Nevím. Všimnul jsem si snad jen toho, že když jsem mockrát umřel, tak jsem v dalším závodě měl omezenější výběr mezi sponzory. Hra upadá do stereotypu asi tak po dvou minutách. Zmatenost hry je od začátku naprosto neuchopitelná, člověk si i myslí, že tuší, co má dělat, ale prostě to nejde. Naši soupeři mají patrně naprogramovanou umělou inteligenci na neuvěřitelné úrovni, protože se chovají stejně, jako já. Zmateně bourají do zdí, zasekávají se v rozích, náhodně střílí na náhodné cíle a sem ta 1000 m explodují, aby se třepotavým způsobem respawnovali a pokračovali v utrpení. Na této hře není dobré prakticky nic. Do jisté míry bych pochválil dabing, ale to je opravdu všechno. Je mi jasné, že tento text není zdaleka tak vtipný, jako ten Andrewův, ale já jsem opravdu jenom snažil popsat hru objektivně tak, jaká je, jak na mne působí... Což je prostě takhle. Takhle špatně. Tááááááááákhle špatně. FUJ! 6 komentářů: - Anonymní10. února 2009 14:02 Dát 16 dolarů a hodinu času za hru, o které každý z dostupných zdrojů tvrdí, že je to příšerná slátanina? A já myslel, že nad 300Kč za Sonica na Mega Drive bych sem měl zamyslet :) Ale ty jsi evidentně na úplně jinym levelu! :) Pěkný. A hra teda hrozná.OdpovědětVymazat - Anonymní10. února 2009 14:24 Takovou kokotinu kupuje člověk, který plive na pernatce odrážejícího se o stromy? Který haní nejlepší sharewarovku na Amigu? NO teda! (Pře)OdpovědětVymazat - Anonymní10. února 2009 23:28 No teda musim souhlasit s Predsedou. U ptaka jsi mohl aspon podporit chudaka Amigackyho zhulence :-) JayTeeOdpovědětVymazat Tomu se rika : obetovat se !OdpovědětVymazat Tak já tohlě docela chápu. Také mám občas chutě zahrát si nějakou specialitu z dávných dob. Posledně jsem bojoval se "hrou" Star Trek Borg. Nakonec jsem tento interaktivní film našel sestříhaný jako normální Star Trek TNG epizodu (fanedit.org) a konecne si ho po letech "uzil".OdpovědětVymazat - Anonymní10. června 2009 11:28 Ha ha, hned, jak jsem videl nazev, jsem si taky vzpomnel na tu klasickou Andrejovu recenzi:) Mimochodem, zda se mi to nebo jsou ty staticke 2D obrazovky v 16 barvach?? Autori asi umeli opravdu vyuzit 256ti barevne palety...OdpovědětVymazat


Náhodnou zmínkou v nějaké diskuzi jsem si uvědomil, že už před několika lety jsem se chtěl zmínit pár slovy o adventuře, kterou sice hodně lidí zná, ale přitom o ní nikdo nemluví. Není to tím, že by byla špatná - naopak! Jde o vynikající adventuru! Ale z nějakého podivného důvodu ji hrálo relativně málo lidí a ještě méně lidí předhodí její název při diskuzi o adventurách. Přitom jde pravděpodobně o nejlepší hru od Roberty Williams - alespoň dle mého mínění. Nic proti King's Questům, nic proti Phantasmagorii! Laura Bow je prostě jinde. Ze svého pařanského mládí jsem si odnesl jednu poznámku, která mne držela nad vodou v případě, že jsem v nějaké hře narazil na nepřekonatelný zákys (v době bez internetu celkem patová situace). Jde o takovou hlášku, kterou lze aplikovat na adventury, mnohá RPG a všeobecně na hodně starších her. Poučka zní přibližně takto: "Překonáním zásadního zákysu ve hře dojde k osvícení ohledně pochopení stylu hry a uvažování autorů a dohrání pak přijde samo". K mému překvapení to funguje dodnes. Sice už není tak těžké odhalit hádanku autorů, ale obvykle ten nejtěžší, nejnelogičtě 1000 jší prvek v celé hře nastaví laťku tak vysoko, že zbytek hry je opravdu procházka. Tento první velký zákys u Laury Bow (mimochodem - první díl jsem nikdy nehrál, možná je to moje blbost - ale ve zbytku textu neustále referuji k dvojce, tak aby bylo jasno) byl téměř na samotném začátku hry. Člověk oklikal všechno a jediné místo, které vzbuzovalo potřebu více prozkoumat, byl pracovní stůl v kanceláři Laury. Detailní pohled na pracovní desku přímo vyzýval k bližšímu prozkoumání. Bohužel, šuplík ve stole je zamčený a kožený potah na pracovní desce má nulovou odezvu. Tedy až do okamžiku, než přišel Matěj a soustředěným klikáním odhalil, že kožený potah má odchlípnutelný růžek. Respektive všechny růžky. A pod jedním z nich - světe div se - klíček. Hra se rozjela. V roli údajně sličné novinářky jsem se pustil do investigativní činnosti. Nejprve jsem se propašoval na večírek pro vyvolené, což znamenalo obstarat si slušivé šaty (na které jako novinářka určitě nemám peníze a tak jsem se musel pustit do ne zcela legální minioperace). Během této akce se znovuzopakovala situace s hledáním detailu na obrazovce, podobně, jako se stolem v kanceláři. To jsem ale už věděl, "jak na to" a hra odsýpala dál. Po odposlouchávání hostů v muzeu došlo k první vraždě a situace se okolo krádeže dýky "Amon Ra" začne komplikovat. Mrtvých začne houfem přibývat a stop je málo. Druhý olbřímí zákys přišel při analýze nápovědy "C & P", což jsem nakonec "rozluštil". Až mnohem později jsem zjistil, že šlo o odkaz na knihu "Crime & Punishment", kterou jsem musel najít v knihovně. S mojí tehdejší úrovní angličtiny šlo spíše o zuřivé klikání - i tak se dají "řešit" logické hádanky. Asi v polovině hry dojde k adreanlinové honičce s vrahem, která vzdáleně připomíná filmovou sekvenci, tedy věc v roce 1992 nevídanou (i když já jsem hrál mnohem později, až kolem roku 1998). K definitivnímu zaseknutí pak došlo přibližně ve třech čtvrtinách hry, možná vlastně skoro na konci, kdy jsem musel uhádnout tajná hesla pro vstup do katakomb. Opět jsem narazil na svou nedokonalost s angličtinou a tak mi nezbylo, než sáhnout po Excaliburu 17 a zbytek hry dorazit podle návodu. Závěrečné líčení bych totiž zcela jistě také nezvládl. Jenže čtením návodu od začátku mi teprve došlo, jak moc skvělá hra to je! Jako jedna z mála her svého žánru jde o nelineární dobrodužství s četnými možnostmi zemřít, přehlédnout kusy děje, nezjistit spoustu věcí a tak se dostat na konec časové linie hry, aniž bychom doopravdy věděli, co se vlastně stalo. Ve své době to byl naopak "normální" přístup k věci. Já sám jsem při konfrontaci s návodem zjistil, že jsem všeobecně málo používal skleničku na odposlouchávání dveří a lupu na zkoumání detailů (to zavání skoro sandboxem ;). Obecně jsem pak minul desítky dialogů a monologů, které osvětlovaly dění a upřesňovaly informace naší Lauře. Když jsem pak hru znova hrál krok za krokem, pochopil jsem, že tohle nejde hrát v sedmnácti bez dokonalé znalosti angličtiny. Celá hra disponuje navíc precizně zpracovanou grafikou v 256ti barvách, což byl asi důvod, proč se Sierra rozhodla nepodpořit Amigu a vydat hru pouze pro PC. (Rýpanec - proč je všude ta černota na pozadí?) Herních obrazovek je enormní množství a vyhrát si s animacemi, detailními záběry, portréty - klobouk dolů. Hudbu bohužel nyní neokomentuji, neboť se mi pod Windows 98, respektive MS-DOS režimem nepodařilo rozjet v této klasické hře podporu Sound Blaster AWE64. Věřím ale, že Sierra nedopustila ostudu ani v tomto případě. Z herního hlediska jde o krystalicky čistou práci. Hádanky jsou sice těžké, ale logické, návaznost získaných předmětů je po většinu času na hranici, ale o to více to člověka žene kupředu. Jako hráč vím, že musím přehlížet nějakou zřejmou věc. Ne snad, že by si hra občas nepomohla pixelhuntingem (výjimečně), ale mnohdy je řešení na dosah ruky, jenom adventuristova zblblá mysl hned hledá problémy jinde. Honí mne vrah a nemám čím zamknout dveře, abych se schoval? Tak se dveře prostě zadrátují. Určitá úroveň realismu, který atmosférou nejvíce připomíná filmy s Erkylem Poajró - to mne ke hře ková i po letech. Čert ví, čím to je, že se dobře hodnocená a zajímavá detektivní série nedočkala třetího a vyššího dílu. Sierra v tomto období byla přímo pověstná serializací. Navíc Roberta Williams musela mít dveře otevřené, úspěšnost King's Questů (tehdy vyšel již šestý díl) byla jasnou indikací a pozdější podpora Sierry ve formě Phantasmagorie vyzdvihuje další otazníky. Neměla být na řadě spíše Laura Bow? A chytilo by se oživení série dneska? Vždyť detektivní adventury jsou pořád zajímavou výzvou pro designéry a s nástupem dotykových zařízení, remakování Monkey Islandu a určité renesanci adventure žánru (byť "to není ono") by se Laura Bow zcela jistě uživila a odlišila od konkurence. Čímž neříkám, že bych si vysloveně přál "lite" verzi adventury, jako v případě Gray Matter (i když ...). Ale plnohodnotné pokračování. T 1000 ak jako tak, díky SCUMMVM si dneska zahrajete tento zapadlý skvost bez problémů a pokud se vám podaří se donutit hrát bez návodu, jistě mi dáte za pravdu, že jde vedle Gabriel Knight o nejlepší adventuru od Sierry.


text: Led osvětlení představuje nejen moderní způsob osvětlení interiéru i exteriéru, ale hlavně úsporu energie a tím i financí. Pokud hledáte něco opravdu originálního a designového, vsaďte na „Ledky“. Díky Led páskům můžete rozsvítit i netradiční plochy nebo i nábytek. Na výběr máte širokou paletu barev, které lze měnit podle Vaší nálady. Led osvětlení je velice univerzální, nadčasové a má rozmanité možnosti využití. Myslete ekologicky, rozsviťte byt či dům s pomocí Led osvětlení. Naše společnost LedGreen Solution se zabývá prodejem LED světelných zdrojů, žárovek, bodovek, pásků, panelů, reflektorů a veškerého Led příslušenství na maloobchodní i velkoobchodní bázi.


Sprchové vaničky světové kvality za české ceny ROLTECHNIK Čtvrtkruhová sprchová vanička z litého mramoru Designová nízká vanička s dlouhou životností a perfektním zpracováním je vyrobenaz litého mramoru. Tento přírodní materiál je předurčen k osazení do luxusních koupelen. Předností této vaničky je možnost instalace přímo na podlahu... Pořiďte si sprchovou vaničku, na kterou se můžete spolehnout. Ze skvělého materiálu, s rozměry tak akorát a s promyšleným příslušenstvím. Přesně takové vám nabízíme. Obohaťte svůj nový sprchový kout o akrylátovou sprchovou vaničku nebo o vaničku z litého mramoru. Máme pro vás čtvercové, obdélníkové nebo čtvrtkruhové provedení v rozličném designu. A protože myslíme na všechno, vyberete si u nás i skvěle padnoucí sifon nebo nožičky pro montáž, s jejichž pomocí vyrovnáte vaničku do roviny. od 142 Kč 2 142 Kč 4 142 Kč 6 142 Kč 8 142 Kč 10 142 Kč 12 142 Kč 14 142 Kč 16 142 Kč do 790 Kč 2 790 Kč 4 790 Kč 6 790 Kč 8 790 Kč 10 790 Kč 12 790 Kč 14 790 Kč 16 790 Kč


text: There are no translations available. 30.5.2010 Aktualizace webu Konečně jsme dokončili větší aktualizaci webovek. Nové profily mají naši maďárci z vrhu A, nový profil mají i štěňata po Agim z CHS Danitty. Nové fotka je v profilu u NKO Asty a nově přidán syn Agiho Celo Gurdau a dcera Drixe Uxa z Heřmanova domu. Dále doplněny nové fotky z akcí - výcvikový víkend Lučkovice, ZV na Kladně a také v profilech naší Frey a Elizy. Nové profily mají také stafbulíci a jezevčice Donka, která má pár fotek ve fotogalerii. Jinak plánujeme také první vrh jezevčíků. Více info zde. 23.5.2010 !! Slovenská klubová výstava - Artík V1, CAC. KV, BOB!! V neděli jsem nezaháleli a po šíleném vstávání ve tři ráno a cestě k našim východním sousedům jsme dorazili do krásného areálu Czajlik Ranč v 450 km vzdáleném Dunajském Klátově. Naše česká výprava se stávala s našeho Artíka (GCh. Or Kajan z Baštin) a společnost nám dělala Lucka (CHS Danitty), její ICh. Anett z Tišnovských revírů (matka naší Šáriny) a dvě Luckou předváděné kraťasky. Na místě jsme se ještě potkali s kamrádem Petrosem a Růženou (Akira Harangházi) a mnoha dalšími českými a slovenskými přáteli. Počasí bylo takřka letní (šílené horko a sluníčko) a výstava pro celou FCI VII byla krásně připravená. Maďary posuzoval maďarský rozhodčí Erdos László. Našim hafanům se moc dařilo. Konkurence byla veliká a psi v silně obsazených třídách byli většínou moc pěkní. Lucka s Anetou bojovla s Petrosem ve třídě šampionů a výsledek byl: Růžena V1, CAC, Klubový vítěz Slovenska 2010, Anett V2, R.CAC. Náš Artík v silné konkurenci ve třídě šampionů V1, CAC, Klubový vítěz Slovenska 2010 a nakonec i BOB! Ještě teď tomu nevěříme.... jsme na Artíka opět o něco pyšnější :-). Jinak gratulujeme všem ostatním kamarádům a známým... 23.5.2010 Podzimní zkoušky- Rakovník Mezi tím, co panička běhala ve výstavních kruzích na Slovensku,. tak Honza se Štckou (Etna s Dubských lesů) a Joska s Donou (Bína z Nové Plesné), kteří s námi cvičí, bojovali na podzimkách u Rakovníka. Moc jsme jim drželi palečky a podařilo se....oba získali krásnou I.cenu s vysokými body a obsadili 5. a 6. místo. Ze Štucky i Dony jsou tedy právoplatní lovecky upotřebitelní psi a Dona navíc splnila podmínky chovnosti. Moc klukům gratulujeme...Zasloužíte si to! 22.5.2010 Asparagus Vives Bohemia - ZV, I.cena, nos 4, hlas 4 Dneska k nám dorazliy výborné zprávy z jihu čech. Náš odchovánek foxlík Gusík úspěšně složil ZV v I.ceně, a to za samé čtyřky!!! Moc gratulumeme a přejeme mnoho dalších úspěchů!!! 22.5.2010 Návštěva Clea Gurdau V sobotu nás navštívil Agísův syn - Cleo Gurdau alias Aran. Je to moc pěkný a šikovný pes a potěšilo nás, že už mají splněné zkoušky vloh v I.ceně, výbornou 2 na MVP a chystají se na další pracovní a výstavní kariéru! Budeme jim moc držet palce a těšíme se na další shledání a případnou výcvikovou konzultaci... :-) 15.-16.5.2010 Spring Duodanube Bratislava Letos jsem se rohodli vyrazit s některými našimi hafany i za hranice. V sobotu ráno vyrazila panička s naším Artem a Nelou na Slovensko. Art (GCh.Or Kajan z Baštin) nastoupil oba dva dny ve třídě pracovní a vždy obdržel hodnocení výborný 1 CAC. Tímto úspěšně započal ČEKATELSTVÍ ŠAMPIONA SLOVENSKA. Nelinka (Ornella Tergy) nastoupila pouze v neděli, a to do třídy mladých, kde dostala (stejně jako v Ostravě) známku výborná 2...opět za chlupy. Jinak krásný posudek od ruské rozhodčí, kterého si moc vážíme. Celý víkend s námi ztrávila kamarádku Klárka se smečkou stafíků, které moc přejeme získaná ocenění...a děkujeme za společnost a dopravu :-). V maďarech se češi rozhodně neztratili a gratulujeme Pavle k úžasnému sobotnímu úspěchu, Míše a Petrosovi k získaným titulům. Dále také blahopřejeme všem dalším přátelům, kteří si odnesli krásná hodnocení a děkujeme za milou společnost. 15.5.2010 Zkoušky vloh - OMS Praha 6 Zatím, co se panička "flákala" na výstavě na Slovensku, tak někteří z pejsků a pánečků, kteří k nám jezdí cvičit, měli svou premiéru na zkouškách vloh. Úspěšně v I.ceně zkoušky zvládla s krásnými bodíky MOK Cilka z Héku s pánečkem Fandou, dále z ohařů česká fouska Andy z Jaronických luk s páníkem Danem a maďárek Chris Chelios z Panských lesů s paničkou Luciou vysoko v bodech, ale s limitní známkou do II.ceny. V malých plemenech uspěl v I.ceně Samson Bohemia Platina s Hankou. Všem úspěšným moc gratulujeme!! a těm, kteřím se na poprvé nepodařilo....nevěstě hlavu...něco s tím, co zrovna neklaplo uděláme :-). 8.5.2010 Zkoušky vloh - OMS Kladno Slunečné počasí nám přálo do další zkouškové soboty. Tentokrát jsme vedli naše "mlaďochy" - jezevčici Ugi z Heřmanova domu a foxlíka Artabana Vives Bohemia. Oba pejsci pracovali výborně a zkoušky dokončili v I.ceně. Buginka si s pánečkem zaslouženě odnnesla plný počet bodů a hlasitost za čtyři. Banýsek s paničkou se snažil a pod přísným hodnocením p. Bendy si obdržel dvě trojky a neprokázanou hlasitost. Jsme moc spokojení. Dalším úspěchem je i výsledek dcery našeho Drixe. Fena Uxa z Heřmanova domu rovněž odešla ZV v I.ceně s plným počtem bodů. Dále chceme pogratulovat našim odchovánkům špringřici Emi z Úpatí džbánu, která s páníkem vyhrála skupinu malých plemen. Dále v malých plemenech uspěla Klárky stafbulička Erysen Suncanis v ceně II. Sestra Emilky - Ester z Úpatí džbánu bohužel díky "rozverné" poslušnosti (za 1) spadla do ceny III. - jinak samé čtverky. Ve skupině ohařů naše ovečky bohužel neměli svůj den, ale držímě pěsti na zkouškách dalších...a neházejte flintu do žita... Úspěšní také byli ohaři, kteří startovali na vlohovkách v Rokycanech - maďarka Chilli z Panských lesů s paničkou Bárou a výmaráček Almond Alfa Ori s Jindrou. Oba dokončili v I. ceně s jednou jedinou trojkou. Gratulujeme... 6.5.2010 Dafné z Nehvizd - DKK 0/0 Velmi potěšující zprávu - dcera našeho Agíse má DKK - A (0/0). Jsme moc rádi. Gratulace! 5.5.2010 Artík bude otcem Dneska k nám dorazila výborná zpráva. Dubnové krytí fenky Ariadny z Chejlavských lesů a našeho GCh. Ora Kajana z Baštin bylo úspěšné a sono ukázalo několik malých červíků. Na narození vrhu B v chovatelské stanici Ariadnina nit se můžeme těšit začátkem června. Případní zájemci o štěňátka z tohoto sojení mohou kontaktovat páníky Ivu a Milana Přibylovi. Další informace naleznete na jejich webíku. 1.5.2010 MVP Praha Dneska se na MVP v Praze objevil syn našeho Agíse - Cleo Gurdau. Podle fotografií a referencí známých je to moc pělný pes a od p. Navrátila si odnesl ze třídy mladých výbornou. Gratulujeme. Fotky brzo dodáme. 1.5.2010 Zahajujeme zkouškovou sezónu 2010 - vše uspělo v I.ceně :-) Hned první květnový víkend jsme zahájili letošní zkouškovou sezónu, a to na zkouškách vloh, které organizoval náš oblíbený OMS Klatovy. Zatímco páníček ještě dospával čarodějnický rej a poté vyrážel budovat naše nové bydlení, tak panička s notně nervózní kamarádkou Klárou vyrazily směr Plzeň. V kufru netrpělivě čekala standardní hnědá jezevčice Donka z Blýskavé (sestra našeho Drixe) a smečka stafíků. Zkoušky byly tradičně dobře připravené, korektně posuzované, vládla pohodová nálada a počasí klaplo na jedničku. Donka předvedla pěkný výkon a s dvěma trojkami absolvovala ZV v I.ceně. Tímto splnila poslední podmínku chovnosti a my doufáme, že budeme moci tuto kvalitní a šikovnou fenku využít v našem chovu. Brzo dodáme další informace. Klára s stafinkami taky nezahálela a s Flafy dokonce obdržela samé čtyrky a trojku z hlasitosti, což je u tohoto plemene úžasné hodnocení. Obě její holčičky odešly vlohy také v I.ceně. Moc jim to přejeme a jsme rádi, že pěkně reprezentují plemeno na loveckých zkouškách, kam stafordšírský bulteriér určitě patří. Tato sobota byla zkouškovou premiérou také pro některé naše odchovance a cvičence. Na Prachaticku na vlohových bojovala sestra našeho Banýska – foxina Aika Vives Bohemia a na zkouškách vloh pořádaných KCHVO u nás na Kladně bojovali naši výmarští šediváci Alimon Silvery Shine, Aron Power of Energy a Asuncion Casta Argentum. Všichni dokončili zkoušky v I.ceně. Moc jim gratulujeme....


text: Podyjí: levné ubytování, levná dovolená v ČR, levné hotely, levné penziony, levné rodinné pobyty Ašsko Beskydy - ZK Brno-venkov Českomoravská vrchovina Český Krumlov Františkovy Lázně a okolí Hluboká nad Vltavou Jeseníky - OLK Jeseníky-MSK Jizerské hory Karlovy Vary a okolí Klatovy a okolí Krkonoše - KHK Krkonoše - LBK Krušné hory Lednicko-valtický areál Lipno Liptov Louny NP České Švýcarsko Orlické hory Pálava a okolí Podblanicko Poděbrady a okolí Podluží Podyjí Praha a okolí Slovácko Tábor Žďárské vrchy


Dobrý den, žilky pod jazykem mohou být tmavší. Nicméně Vám doporučím navštívit lékaře- nález je potřeba... Celá odpověď


Všichni neznají co je to DNA. Opravte si to.


text: Vrh vodorovný je pohyb tělesa v tíhovém poli, při kterém počáteční rychlost tělesa má směr kolmý ke směru tíhového zrychlení. Vodorovný vrh je složený – pohyb vrženého tělesa vodorovným směrem a volný pád tělesa. Vodorovný vrh je speciálním případem šikmého vrhu. Pokud vrh probíhá ve vakuu a uvažujeme-li pouze homogenní tíhové pole (např. reálný případ vrhů relativně malou rychlostí v malých výškách nad povrchem astronomických těles bez atmosféry), je trajektorií část paraboly s vrcholem v místě hodu. Fyzikální vztahy Souřadnice bodu B, ve kterém se těleso ocitne za dobu t Délka vrhu , Rychlost v okamžiku dopadu , Čas letu , kde je počáteční rychlost, čas, výška vrhu a tíhové zrychlení. Poznámky Související články Gravitační pole Vrh svislý Vrh šikmý Volný pád Gravitace


Zlata Adamovská: Pokus o záchranu manželství – NašeHvězdy.cz Zlata Adamovská: Pokus o záchranu manželství Spekulovalo se o tom, že manželství herečky Zlaty Adamovské (58) a herce Petra Štěpánka (68) se propadlo do obrovské krize. Jak je ale vidět, dvojice to rozhodně nechce vzdát a snaží se opět najít společnou řeč. Aktivní je především Zlata. Svému muži dokazuje, že pro něho udělá cokoli. Třeba tím, že se poušti do nebezpečných sportovních aktivit, které právě Štěpánek miluje. Zatímco Petr je akční adrenalinový typ, Zlata by raději na romantickou procházku. Přesto ale kvůli svému muži zatne zuby a jde s ním.. Naposledy si například vyjeli na divokou vodu. „Slyšíte zvuk, peřeje se blíží. Rozbuší se vám srdce, už není úniku, musíte do toho vjet,“ popisuje Adamovská perné chvilky. To však není všechno, co je kvůli svému muži herečka ochotna vytrpět. Překonala prý strah a sedla i na koně a na dovolené v Panamě dokonce zvládla i jízdu na ocelovém laně nad hlubokým údolím. Jestli tohle jejich lásku neposílí, tak už nic!. Nebo téma: Zlata Adamovská (58).


text: Villa Joaninha Algarve – Hostel da Rocha Informace O Nemovitosti:Přeloženo: Zkombinujte lepší z obou světů: klidná vila na pláži, jen pár kroků od barů a restaurací! Villa Joaninha je malý, příjemný hostel s unikátními vlastnostmi. Ubytování si lze rezervovat v přepočtu na lůžko základě naší 3 - nebo 4-lůžkových dorms, dvoulůžkové pokoje s vlastní koupelnou nebo bez jsou stejně k dispozici. Podílet se na vaření dílna, kniha lekce surfování, nebo se potápění či seskok na celý život - mnoho aktivit jsou k dispozici pro Vás těšit na vyžádání. Prozkoumat místní trhy a jarmarky, navštivte město Portimao, vychutnat si pohled na terase hotelu Villa Joaninhas s výhledem na pláž. Nenechte si ujít příležitost vychutnat si místní noční život s mnoha bary a restauracemi. Náš personál je dobře informován o speciálních akcích a budou rádi sdílet tipy o volných co dělat! Bezplatné Wi-Fi je k dispozici pro naše hosty. Snídaně a stravování na vyžádání. K dispozici je Vám v ceně: WIFI- Ručníky- -Robes -Body mytí a šampon -Prádlo Čištění , Úschovna zavazadel -Obývací pokoj s kabelovou TV -Book přechod roh -Krásná zahrada Aktivity-informační tabule -House Kuchyně Následující vybavení je možné zakoupit: -Gourmet Food & Wine Košík - Pod konzultaci -Skříňka Locker aut 2 / den Plážové ručníky, aut 1 / den (6 kauce vratná) -Catering Service Po dohodě -Laundry Service Ceník dispozici Půjčovna kol-10 / den Hlídání dětí-Service - 7 / hod -Fén kol - 1 / den -Dětské postýlky - 5 / den Vezměte prosím na vědomí: Storno podmínky: 3 dny před příjezdem Minimální délka pobytu: 3 noci Příjezd: 16:00 Odjezd: 10:00 Způsob platby při příjezdu: Cash Only! Snídaně není v ceně. Daně jsou v ceně. Vezměte prosím na vědomí, že Villa Joaninha nemá bezbariérový přístup. Domácí mazlíčci mohou být ubytováni. Děti jsou vítány: spolehlivé a zkušené pečovatelka služby mohou být rezervovány. Recepce neotevře v noci.