Jelínkova vila je i přes rekonstrukci mostu stále otevřena! | Zaostřeno VM Jelínkova vila je i přes rekonstrukci mostu stále otevřena! 12.6.2018, 12:55 // Rubrika: Zprávy Foto: archiv Jelínkovy vily Od 17. května 2018 se rekonstruuje most před velkomeziříčským hotelem Jelínkova vila. Jelínkova vila včetně pivovaru a restaurace je pro Vás ale OTEVŘENÁ jako obvykle. Jen došlo k několika změnám, které se týkají příjezdu k hotelu a parkování. Jelínkova vila je dostupná pro pěší i řidiče ze všech směrů: Pokud jste PĚŠÍ NÁVŠTĚVNÍCI, dostanete se k nám lehce přes jednu ze dvou dřevěných lávek přes řeku Balinku – jedna je na pravé straně rekonstruovaného mostu, druhá na levé. Pokud jste ŘIDIČI ze směru Praha, Jihlava / Brno, Velká Bíteš / Žďar n. S., Křižanov, odbočte na kruhovém objezdu ulic Hornoměstská a Pod Hradbami směrem k našemu hotelu, vjeďte bez obav do zákazu vjezdu (povoleno Policií ČR) a zaparkujte na dočasném parkovišti za závorou po pravé straně. K Jelínkově vile se potom dostanete po dřevěné lávce přes řeku Balinku stejně jako pěší návštěvníci. Pokud jste ŘIDIČI ze směru Třebíč, přijeďte ulicí Třebíčskou až k Jelínkově vile jako vždy. Jedinou změnou pro Vás je, že provoz na hotelové parkoviště tu řídí kyvadlově semafor. Ze všech směrů Vás nicméně prosíme o opatrnost, přece jen částečně projíždíte stavbou. Tato dopravní situace by měla být platná téměř po celou dobu výstavby mostu. Mohou se ale vyskytnout drobná omezení způsobená stavbou. Autor: Jelínkova vila


10. 5. 2016 Team Fortress A nyní trochu z jiného soudku. Ze soudku vzpomínkového. Totiž - vždycky jsem byl Doomer a Quaker, mnohem více, než třeba Unrealista (kde jsem utopil také neateisticky mnoho hodin, ale prostě to není Quake). První inkarnace těchto titulů řadím dodnes do platinového fondu, ale jak jsem se zmínil již dříve - Quake byl jiný. Byl jiný v tom, že otevřeně podporoval aktivní mod scénu a tak krom nespočetného množství levelů a total conversions (což platí i pro Dooma koneckonců) vznikla také pěkná řádka modů, které časem oživly jako samostatné tituly. Quake byl pro mou tvorbu velkou inspirací, jak jsem zmínil v seriálu Továrna na hry. Fantasy Quake byl hlavním spouštěčem, no v článku samotném jsem nezmínil právě původní Team Fortress, který mne také hodně ovlivnil a to přesto, že jsem ho NIKDY nehrál. 9. 5. 2016 Star Fox 64 Nedávno jsem psal o hře Star Fox pro SNES. Hra mne nikterak zvlášť nezaujala (což je na delší povídání, čili doporučuji si přečíst odkazovaný článek předtím, než se pustíte do tohoto), i když špatná rozhodně také nebyla. U přímého pokračování Lylat Wars, neboli Star Fox 64 ale už ochotně propadnu nadšení. Totiž i když je základní premisa hry od originálu takřka k nerozeznání, propracovanost konceptu a jeho variabilita je tady na úplně jiné výši, nemluvě o adekvátním technickém zpracování, rychlosti a celkovém dojmu. Svým způsobem jde o rozšířený koncept on-rails stříleček, ale člověk má nad bojištěm větší kontrolu - ale zároveň hra disponuje atmosférou typickou pro arcade herny, jenom s příchutí Nintenda. A to je jedním slovem skvělé! 6. 5. 2016 Návod: Jak se nepojišťuje auto - Wüstenrot - OFF TOPIC Je tomu pár let, co jsem si koupil auto z druhé ruky. Pln radosti z dobré koupě jsem vyřídil nezbytné papírování a zvesela si jezdil. Asi tak po měsíci jsem se zamyslel a řekl jsem si, že by nebyl špatný nápad, kdybych si vůz nějak připojistil - čelní sklo, pro případ krádeže a podobně. Pozdě. Auto mi ukradli ještě téže noci a bylo pozdě bycha honit. Není tedy ale divu, že když jsem si koncem minulého roku pořídil jiný vůz z bazaru, chtěl jsem hnedle při uzavírání povinného ručení mít vyřízené i připojištění pro případ krádeže. Obratem jsem zaplatil veškeré platby, podepsal veškeré papíry a zbývalo dořešit poslední formalitu: dodat fotografie vozu. A tím začala veselá historka, z které plyne tolik ponaučení, že mi to nedá se nepodělit. (A taky kvůli tomu, že můj čistě neherní článek Trable s reklamací kufru má na mém blogu zdaleka nejvyšší čtenost ;)). Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


Mapa andělských znamení. Rozkládací Mapa andělských znamení, čtyři andílci, dvě křišťálové kostky a příručka - InterStore.sk FilmyKnihyCestovanieDeti a mládežKalendáreNáboženstvoNáučná - deti a mládežNáučná - dospelíOdborná literatúraOdborné a učebnicePotraviny, jedláPróza, poéziaUmenieZdravie, štýl a hobbyAstrológia, ezoterikaOkultné vedyTarot, veštby, snáreVšeobecné a ostatnéChovateľstvoDomov, záhradaJóga, meditáciaKrása, kozmetikaLiečiteľstvoPartnerské vzťahyŠport & hryVšeobecné a ostatnéZáľubyZdravá výživaZdravý spôsob života Hlavná stránkaKnihyKnihyZdravie, štýl a hobbyAstrológia, ezoterikaTarot, veštby, snáre Mapa andělských znamení. Rozkládací Mapa andělských znamení, čtyři andílci, dvě křišťálové kostky a příručka Mapa andělských znamení. Rozkládací Mapa andělských znamení, čtyři andílci, dvě křišťálové kostky a příručka Product ID: 978-80-7370-114-7 Popis produktuAutor: ,Tato kniha je příběhem o rytíři, který umíral, a prinzezně, která mu zachránila život. Je to příběh o kráse a netvorech, o kouzlech a pevnostech, o silách smrti, které jsou zdánlivé, a silách života, které jsou skutečné. Je to vyprávění o jednom dobrodružství, které je podle mě v každé době tím nejdůležitějším,Vydavatelstvo SynergieJazyk: českýVäzba: viazanáRozmer: 265x270Počet strán: 4ISBN: 978-80-7370-114-7 Opýtajte sa nášho predajcu


source: fineweb

text: Favstar gets even better if you sign in. Sign In with Twitter Here's why signing in is good for you. @adammarcan @naucmese zkuste @flexibee resp. online http://www.uctujte.cz Ja sice ucetnictvi nepotrebuji, ale znam tu firmu a doporucuju ;) na #webexpo si příště vybírám přednášky podle 1. přednášející 2. doporučení a až 3. podle tématu #webexpo2012 Stats can't be shown as @ytus has never signed in to Favstar.


MARIMEX solární plachta 3,66 Tampa, modrá - Benešov MARIMEX solární plachta 3,66 Tampa, modrá - Nabídka Popis: Solární plachta pro bazény Tampa 3,66 m. Ohřívá vodu, udržuje její teplotu a částečně chrání proti spadu nečistot. Bublinky působí při slunečním záření jako čočky a tím zvyšují teplotu vody. Web: https://www.rozbaleno.cz/prislusenstvi/solarni-plachta-marimex-tampa-366-modra-1 Bazénová sůl Marimex, 25 kg - NabídkaZobrazeno 80xBazénová sůl je vhodná pro solinátory (chlorinátory). Bazénová sůl se získává z nejhlubších míst německých solných dolů, což jí dává optimální vlastnosti. Sůl neobsahuje hrubé nečistoty, je jemně mletá a snadno se ve vodě rozpouští. Inzeráty Dům a zahrada celkem: 1814, inzerce za 24 hodin: 6 © 2009 - 2017 Muj-Bazar.cz


source: wikipedia

text: 27. prosinec je 361. den roku podle gregoriánského kalendáře (362. v přestupném roce). Do konce roku zbývají 4 dny. Svátek slaví Žaneta a Melanie. Události Česko 1437 – Albrecht Rakouský z rodu Habsburků byl zvolen českým králem. 1944 – Státní ministr protektorátu Čechy a Morava Karl Hermann Frank vydal nařízení o pracovní mobilizaci všech mužů do 45 let. Jejich úkolem bylo podílet se na zákopových pracích na Moravě, které měly přispět k zastavení sovětských vojsk. 1963 – Byla vyhlášena CHKO Šumava. 2000 – Na pokyn nově jmenovaného ředitele ČT Jiřího Hodače přestaly vysílat oba programy veřejnoprávní České televize. Toho dne vyvrcholila krize v ČT. Svět 537 – Byl vysvěcen chrám Hagia Sophia, postavený na popud byzantského císaře Justiniána I. 1845 – Anestézie éterem byla poprvé použita při porodu. 1884 – Nizozemsko uznalo Svobodný stát Kongo krále Leopolda II. 1918 – Po porážce Německa v 1. světové válce vypuklo v Poznani ozbrojené velkopolské povstání proti okupujícím Němcům. 1934 – Perský šáh Rezá Pahlaví změnil jméno své země z Persie na Írán. 1968 – První mise na Měsíc s posádkou Apollo 8 se úspěšně vrátila na Zemi po šestidenní expedici. 1978 – Španělský král Juan Carlos ratifikoval novou demokratickou ústavu po 40 letech diktatury generála Franca. 1979 – Sovětská válka v Afghánistánu: Sovětské jednotky dobyly Kábul a zabily afghánského prezidenta Hafizullaha Amina. Narození Česko 1566 – Ján Jesenský, Jessenius, lékař, politik, filozof († 21. červen 1621) 1572 – Jan Campanus Vodňanský, spisovatel († 13. prosinec 1622) 1836 – Karl Schücker, český politik německé národnosti († 15. prosince 1917) 1841 – Antonín Burjan, brněnský středoškolský profesor a matematik († 29. října 1919) 1846 Zikmund Winter, spisovatel († 12. červen 1912) Jan Pinkava, malíř († 12. března 1923) 1853 – Wilhelm Kiesewetter, novinář a politik německé národnosti († 20. dubna 1925) 1860 – Karel Kramář, politik († 26. května 1937) 1867 Josef Funk, kanovník kapituly sv. Štěpána v Litoměřicích († 7. listopadu 1924) Johann Schlenz, papežský prelát a konzistorní rada v Praze a v Litoměřicích († 14. listopadu 1939) 1869 – František Pečinka, malíř a básník († 14. května 1917) 1874 – Bohuš Rodovský, československý politik († 17. prosince 1962) 1877 – Adolf Kašpar, český malíř († 29. června 1934) 1884 – Jan Košťál, profesor teorie a stavby spalovacích motorů, rektor ČVUT († 13. srpna 1963) 1885 – Pavel Dědeček, dirigent, sbormistr a skladatel († 23. listopadu 1954) 1888 J. O. Martin, herec († 9. října 1958) Jaroslav Vojta, herec († 20. dubna 1970) 1889 – František Polák, legionář, bojovník proti fašismu a komunismu († říjen 1971) 1903 Jan Gajdoš, gymnasta († 19. listopadu 1945) František Vnouček, herec († 24. června 1960) 1911 – Josef Gemrot, příslušník výsadku Calcium († 11. srpna 1955) 1920 – Jiří Sovák, herec († 6. září 2000) 1921 Lubomír Havlák, operní zpěvák († 28. září 2014) Jiřina Medková, historička umění († 1. dubna 2020) 1925 – Václav Machek, československý reprezentant v dráhové cyklistice 1936 – Eduard Hrubeš, konferenciér, moderátor, hudebník, scenárista a režisér († 22. srpna 2021) 1947 – Jaromír Kalus, muzejník a politik 1967 – Šimon Pánek, politický aktivista a humanitární manažer, jeden z nejznámějších studentských vůdců Sametové revoluce v roce 1989 Svět 1350 – Jan I. Lovec, aragonský král († 19. května 1396) 1459 – Jan I. Olbracht, polský král († 1501) 1571 – Johannes Kepler, astronom, matematik a fyzik († 15. listopadu 1630) 1633 – Jean de Lamberville, francouzský misionář († 10. února 1714) 1655 – Johan Cajanus, finský filosof a básník († 27. července 1681) 1734 – Nicolaas Laurens Burman, nizozemský botanik († 11. září 1793) 1742 – Maria Carolina Wolfová, německá klavíristka, zpěvačka a skladatelka, dcera Františka Bendy († 2. srpna 1820) 1773 – George Cayley, britský konstruktér kluzáků († 15. prosince 1857) 1774 – Johann Philipp Neumann, rakouský fyzik, knihovník a básník († 3. října 1849) 1759 – Andrej Kralovanský, slovenský pedagog, literární pracovník, přírodovědec a entomolog († 14. listopadu 1809) 1761 – Michail Bogdanovič Barclay de Tolly, ruský generál († 26. května 1818) 1802 – Thomas Fearnley, norský malíř († 16. ledna 1842) 1804 – František z Camporossa, katolický světec († 17. září 1866) 1822 Michele Rapisardi, italský malíř († 19. prosince 1886) Louis Pasteur, francouzský přírodovědec († 1895) 1832 – Pavel Treťjakov, ruský mecenáš, první ředitel Treťjakovské galerie († 16. prosince 1898) 1849 – Alice Bourbonsko-Parmská, titulární toskánská velkovévodkyně († 16. ledna 1935) 1851 – Max Judd, americký politik a šachový mistr († 7. května 1906) 1856 – André Gedalge, francouzský hudební skladatel a pedagog († 5. února 1926) 1859 – Felix Benedict Herzog, americký inženýr, vynálezce († 21. dubna 1912) 1861 – Auguste Vaillant, francouzský anarchista († 5. února 1894) 1866 – Albert Mockel, belgický básník († 30. ledna 1945) 1868 Arcivévoda Ferdinand Karel, rakouský arcivévoda († 12. března 1915) Joseph de Tonquedec, katolický kněz, vymítač ďábla města Paříž († 21. listopadu 1962) 1872 – Herman Rupp, australský botanik († 2. září 1956) 1876 – Viktor Kaplan, rakouský inženýr a vynálezce Kaplanovy turbíny († 1934) 1888 – Thea von Harbou, německá scenáristka a spisovatelka († 1. července 1954) 1892 – Elvira de Hidalgo, španělská sopranistka († 21. ledna 1980) 1894 – Geršon Agron, starosta Jeruzaléma († 1. listopadu 1959) 1901 Marlene Dietrichová, německo-americká herečka a zpěvačka († 6. května 1992) Jan Gawlas, polský hudební skladatel († 11. června 1965) 1902 – Ferenc Szabó, maďarský skladatel († 4. listopadu 1969) 1903 – Hermann Volk, německý kardinál († 1. července 1988) 1904 – Laco Novomeský, slovenský básník a politik († 4. září 1976) 1906 Mkrtič Armen, arménský prozaik († 22. prosince 1972) Andreas Feininger, americký fotograf († 18. února 1999) Erwin Geschonneck, německý herec († 12. března 2008) 1909 – Henryk Jabłoński, prezident Polska († 27. ledna 2003) 1910 – Ian Donald, skotský gynekolog († 19. června 1987) 1914 – Giuseppe Berto, italský spisovatel († 2. listopadu 1978) 1920 – Robert Whittaker, americký ekolog († 20. října 1980) 1925 Moše Arens, ministr obrany Izraele († 7. ledna 2019) Michel Piccoli, francouzský herec a filmový režisér († 12. května 2020) 1927 – Bill Crow, americký kontrabasista 1929 – Jean Coué, francouzský spisovatel, novinář a šansoniér († 10. října 2008) 1930 – Marshall Sahlins, americký antropolog († 5. dubna 2021) 1931 John Charles, velšský fotbalista († 21. února 2004) Walter Norris, americký klavírista († 29. října 2011) 1934 – Larisa Latyninová, sovětská gymnastka, získala 14 olympijských medailí 1937 – Dale Russell, kanadský paleontolog a geolog 1942 – Mike Heron, skotský hudebník 1943 – Peter Sinfield, anglický umělec, básník a hudebník 1944 – Mick Jones, anglický kytarista, skladatel a hudební producent, 1946 – Lenny Kaye, americký kytarista a zpěvák 1948 – Gérard Depardieu, francouzský herec 1950 – Roberto Bettega, italský fotbalista 1952 Tova Feldshuh, americká herečka, zpěvačka a dramatička David Knopfler, britský zpěvák, skladatel, kytarista a klavírista 1956 – Doina Melinteová, rumunská běžkyně, dvojnásobná olympijská medailistka 1958 – Carl de Keyzer, belgický fotograf 1960 – Anton Rop, slovinský politik 1966 – Eva LaRue, americká herečka 1977 – Jonathan Hedström, švédský hokejista 1978 – Katrin Sedlmayer, německá sportovní lezkyně 1983 – Matúš Kozáčik, slovenský fotbalista 1985 – Paul Stastny, americký hokejista slovenského původu 1986 – Shelly-Ann Fraserová, jamajská sprinterka Úmrtí Česko 1833 – Josef František Hurdálek, litoměřický biskup (* 6. listopadu 1747) 1885 – František Hajniš, humorista (* 31. března 1815) 1905 – Max Scharschmid von Adlertreu, rakouský a český právník a politik německé národnosti (* 8. října 1831) 1908 – František Bohumír Zvěřina, malíř (* 4. února 1835) 1927 Otto Serényi, moravský šlechtic, velkostatkář a politik (* 21. září 1855) Josef Beneš, matematik (* 3. září 1859) 1933 – František Horák, československý politik (* ? 1865) 1938 – Osip Mandelštam, ruský básník, překladatel, literární vědec (* 15. ledna 1891) 1940 – Duchoslav Panýrek, český chirurg a spisovatel (* 19. ledna 1867) 1941 – Jaromír Václav Šmejkal, spisovatel (* 1902) 1950 – Antonín Boháč, filolog, statistik, politik (* 5. března 1882) 1952 – Adolf Černý, profesor slavistiky a básník (* 19. srpna 1864) 1957 – Josef Hudec, československý politik (* 24. května 1873) 1958 – Jan Kárník, český lékař a spisovatel (* 19. července 1870) 1964 – Michal Slávik, československý politik slovenské národnosti (* 27. září 1880) 1972 – Jan Berlík, český pěvec-tenorista (* 24. května 1892) 1976 – Albert Kutal, český historik umění (* 9. ledna 1904) 1983 – Taras Kuščynskyj, fotograf (* 25. května 1932) 1990 – Milan Pásek, režisér, herec a pedagog (* 29. května 1920) 1991 – Frank Towen, tanečník a choreograf (* 27. října 1912) 1995 – Oldřich Hlavsa, český grafik, typograf, redaktor (* 4. listopadu 1909) 1999 – Antonín Fingerland, český patolog (* 26. února 1900) 2007 Ilona Borská, spisovatelka a novinářka (* 9. listopadu 1928) Karel Černoch, zpěvák (* 12. října 1943) 2008 – Radoslav Khom (*1981), autor křesťanské literatury 2010 – Viktor Maurer, herec (* 6. dubna 1932) 2011 Pavel Linhart, český režisér, producent, scenárista, kameraman (* 10. srpna 1960) Koloman Gajan, historik (* 7. listopadu 1918) 2014 – Jaro Křivohlavý, český psycholog a spisovatel (* 19. března 1925) 2020 – Ladislav Mrkvička, český herec (* 2. února 1939) Svět 1065 – Ferdinand I. Kastilský, zakladatel kastilského království (* po 1016) 1087 – Berta Savojská, manželka Jindřicha IV., římskoněmecká královna a císařovna (* 21. září 1051) 1641 – Francis van Aarssens, nizozemský diplomat (* 27. září 1572) 1663 – Kristina Marie Bourbonská, sestra Ludvíka XIII. a savojská vévodkyně (* 10. února 1606) 1683 – Marie Františka Isabela Savojská, portugalská královna (* 21. června 1646) 1571 – Johann Criginger, německý spisovatel a kartograf (* 1521) 1707 – Jean Mabillon, benediktinský mnich a historik (* 23. listopadu 1632) 1743 – Hyacinthe Rigaud, francouzský malíř (* 20. července 1659) 1808 – Anne Couppier de Romans, milenka francouzského krále Ludvíka XV. (* 1737) 1825 – Michail Andrejevič Miloradovič, ruský generál srbského původu (* 12. října 1771) 1834 – Charles Lamb, anglický spisovatel (* 10. února 1775) 1855 – Ceylanyar Hanımefendi, pátá manželka osmanského sultána Abdulmecida I. (* ?) 1863 – Anton Dreher, rakouský pivovarník (* 7. června 1810) 1867 – Antoine Claudet, francouzský fotograf (* 12. srpna 1797) 1889 – Alfred von Kremer, předlitavský orientalista, diplomat a politik (* 13. května 1828) 1894 – František II. Neapolsko-Sicilský, poslední král Království obojí Sicílie (* 16. ledna 1836) 1907 – Julian Dunajewski, předlitavský ekonom a politik (* 4. července 1822) 1913 – Antonie Portugalská, portugalská infantka (* 17. února 1845) 1918 – Karl Schlechter, rakouský šachový mistr (* 2. března 1874) 1920 – Paul Gaffarel, francouzský historik (* 2. října 1843) 1923 – Gustave Eiffel, francouzský konstruktér a architekt (* 15. prosince 1832) 1929 – Jean Coué, francouzský spisovatel, novinář a šansoniér († 10. října 2008) 1933 – Alexander von Krobatin, ministr války Rakouska-Uherska (* 2. září 1849) 1942 – William G. Morgan, tvůrce volejbalu (* 23. ledna 1870) 1944 Petar Danov, bulharský mystik a duchovní učitel (* 11. července 1864) Sára Salkaházi, spravedlivá mezi národy a mučednice (* 11. květen 1899) Odoardo Focherini, italský novinář, blahoslavený katolickou církví (* 6. června 1907) 1945 – Janko Jesenský, slovenský politik a spisovatel (* 30. prosince 1874) 1950 – Max Beckmann, německý malíř, grafik, sochař a spisovatel (* 1884) 1951 Paul Dermée, belgický spisovatel (* 13. dubna 1886) Max von Behr, důstojník Waffen-SS (* 10. ledna 1879) 1953 – Julian Tuwim, polský básník a překladatel (* 1894) 1963 – Tristan Tzara, francouzský básník a dramatik (* 16. dubna 1896) 1965 Ján Havlík, slovenský řeholník, politický vězeň (* 12. února 1928) Frederick John Kiesler, rakousko-americký sochař, scénograf, teoretik a architekt (* 22. září 1890) 1966 Ernest Burgess, kanadský sociolog (* 16. května 1886) Guillermo Stábile, argentinský fotbalista (* 17. ledna 1905) 1967 Percy Hodge, britský olympijský vítěz 1920 (* 26. prosince 1890) Julius Schaub, pobočník Adolfa Hitlera, zakladatel SS (* 20. srpna 1898) 1972 – Lester B. Pearson, kanadský, historik, státník a diplomat, Nobelovu cenu míru 1957 (* 23. dubna 1897) 1974 Ned Maddrell, poslední rodilý mluvčí manštiny (* 1877) Pavel Bermondt-Avalov, bělogvardějský generál (* 4. března 1877) 1979 – Hafizulláh Amín, afghánský politik (* 1. srpna 1929) 1982 – John Swigert, americký vojenský letec a astronaut (* 30. srpna 1931) 1985 – Harold Whitlock, britský olympijský vítěz v chůzi na 50 km, OH 1936 (* 16. prosince 1903) 1988 – Donald Laycock, australský jazykovědec a antropolog (* 1936) 1992 – Pavol Čarnogurský, slovenský politik (* 22. února 1908) 1995 – Šura Čerkasskij, americký klavírista (* 7. října 1909) 1999 – Pierre Clémenti, francouzský herec a režisér (* 28. září 1942) 2001 – Boris Rybakov, ruský historik (* 3. června 1908) 2003 – Alan Bates, britský herec (* 1934) 2007 Jaan Kross, estonský spisovatel (* 19. února 1920) Bénazír Bhuttová, pákistánská opoziční politička a expremiérka, zemřela na následky pumového sebevražedného útoku (* 27. června 1953) Jerzy Kawalerowicz, polský filmový režisér (* 19. ledna 1922) 2009 – Soňa Kovačevičová, slovenská etnografka (* 12. prosince 1921) 2011 Michael Dummett, britský filozof (* 27. června 1925) Helen Frankenthaler, americká malířka (* 12. prosince 1928) 2012 Harry Carey, Jr., americký herec (* 16. května 1921) Norman Schwarzkopf, americký generál (* 22. srpna 1934) Valentin Borejko, sovětský veslař, olympijský vítěz (* 27. října 1933) 2016 – Carrie Fisherová, představitelka princezny Leiy ve Hvězdných Válkách, zemřela na následky infarktu (* 21. října 1956) Svátky Česko Žaneta Melanie Svět Mezinárodní den epidemické připravenosti Katolické svátky Svatá Rodina Sv. Jan Evangelista Externí odkazy Prosincové dny


text: Věda jako celek je systematický způsob racionálního a empirického poznávání skutečnosti zaměřený na spolehlivost výsledků a často i na možnosti predikce a aplikace (aplikované vědy). Předmětem vědeckého poznání jsou objekty a procesy reálného světa. Základní dělení reálného světa pro účely poznání je na živý a neživý. Tak předmětem zkoumání jsou např. procesy ve vesmíru, vlastnosti a vztahy mikročástic hmoty, procesy myšlení nebo procesy a vztahy v lidské společnosti. Do vědy zahrnujeme i abstraktní exaktní svět vytvořený lidským intelektem: matematika, formální logiky, geometrie a další. Vztah obou těchto světů je ten, že za jistých podmínek (viz dále Věda exaktní a neexaktní) může být reálný svět modelován exaktním světem, jinými slovy věda matematizována. Vědou se často rozumějí i jednotlivé vědní obory obvykle charakterizované svou metodou a předmětem (oblastí zkoumání). Výsledky věd mohou sloužit i k různým aplikacím, například technickým, společenským, ekonomickým, pedagogickým nebo válečným. Nové poznatky ve vědě jsou rozvíjeny výzkumem vědců. Etymologie Slovo věda převzali obrozenci z polštiny a souvisí se slovesem věděti, které má ve všech slovanských jazycích i řadu odvozenin. V češtině například vědomí, dověděti se, vědma atd. Staročeský présens je vědě a později vjem. Podle prof. Machka je nejstarší tvar voidém, který souvisí s veid a viděti. Definice vědy Věda je propracované a obecné empirické a rozumové poznávání vycházející z pozorování, rozvažování nebo experimentu. Věda je systém metodicky podložených, objektivních vět o určité předmětné oblasti. Předmětem může přitom být každý fakt uchopitelný buďto bezprostředně, anebo pomocí instrumentálních, pomocných prostředků. Další definice Nepřetržitý proces lidského poznávání přírody, společnosti, člověka, lidského myšlení a kultury. Na rozdíl od běžného poznávání jde ve vědě o systematické racionální a metodické vyvozování a zobecňování nových poznatků na základě abstraktního myšlení a teoretické činnosti. V širokém smyslu nepřetržitý společensky podmíněný proces systematického racionálního poznávání přírody, společnosti a myšlení, při němž vzniká stále bohatší a přesnější odraz objektivní reality ve vědomí. Věda také znamená stále hlubší chápání a pronikání od povrchových jevů k jejich příčinám, což umožňuje stále rozsáhlejší využívání a ovládání přírodních i společenských procesů a stále účinnější praktické přetváření světa člověkem. Její výsledky jsou i nenahraditelnou kulturní hodnotou. V evropském novověku se věda rozdělila na jednotlivé vědy, když se už v pozdním starověku začala oddělovat od filozofie, podobně jako se řecká filozofie kdysi oddělila od mytologie a náboženství. Na rozdíl od umění, jež si osvojuje pouze určité aspekty reality, spjaté s životem člověka obraznou formou s emocionálním zaměřením, činí věda předmětem své poznávací výzkumné činnosti veškerou skutečnost a své poznatky formuluje v logické podobě pojmů, hypotéz, teorií a zákonů, při čemž se snaží řídit požadavkem objektivity čili nestranného zkoumání "podle věci samé" (Platón). Zahrnuje axiomatické vědy (matematika, logika, právo), převážně empirické nauky o hmotě, vesmíru a přírodě a vědy o společnosti, včetně její minulosti a kultury. Někteří autoři zahrnují do vědy také filozofii jako racionální, soustavnou a kritickou reflexi vědomí a poznávání (epistemologie), kdežto jiní ji z historických i metodologických důvodů od speciálních věd odlišují. Vědy charakterizují teorie a hypotézy, metody, metodologie a techniky. V oblasti empirických věd se rozlišuje výzkum základní a aplikovaný, jímž se zabývají diferencované skupiny věd technických, zemědělských i lékařských. Z půdy filozofie jako svého základu se speciální vědy historicky vyvinuly a zůstávají s ní v té, či jiné podobě spojeny. Dějiny vědy Starověk V samých počátcích filozofie jako racionálního a soustavného poznávání ustavili Platón a Aristotelés dvě silné tradice, které západní vědu trvale ovlivňují. Platón vychází z pythagorejské tradice a rozlišuje pět matematických „umění“ – aritmetiku, geometrii plochy, geometrii těles, astronomii a harmonii, které umožňují bezpečné a trvalé poznání neměnných, protože nehmotných skutečností (ve starověku se hvězdy nepovažovaly za hmotné). Pod vlivem Sókratovým se ale obrací ke zkoumání člověka a společnosti. Aristotelés odmítl platónskou koncepci jednotné nejvyšší vědy, ze které by plynuly základy jednotlivých věd. Podle Aristotela je nutné zkoumat každou oblast zkušenosti jinak, „podle ní samé“, a to především pozorováním, a podle toho ustavovat různé vědy. Vědy, které zkoumají přírodu, je třeba systematicky uspořádat, ale nemá smysl hledat jednotný (např. geometrický) princip, z něhož by vycházely. Jejich společným základem nicméně zůstává jednak metafyzika jako nauka o bytí a jsoucnech včetně základních kategorií, jednak logika, která zkoumá zásady správného myšlení, usuzování a argumentace. Středověk Na Aristotela ve 13. století navázal Tomáš Akvinský, který se pokusil jeho metafyziku spojit s křesťanským učením o Bohu jako stvořiteli a zákonodárci světa. V téže době začíná racionální zkoumání přírodních jevů, například geometrické optiky (Roger Bacon), a to na spíše platónském základě. Nominalisté 14. století podobně zkoumají např. pohyb a tíži a snaží se je matematicky vyjádřit. Tento směr významně obohatil Mikuláš Kusánský, který k tomu navrhl použít běžný praktický a empirický postup vážení a měření. Renesanční věda je převážně racionalistická a platónská, protože skutečnost lze podle ní pochopit jen na základě matematiky, přesných poměrů a geometrických tvarů (Mikuláš Koperník, Galileo Galilei, Johannes Kepler aj.) René Descartes a Francis Bacon nahlédli možnosti aplikované vědy jako prostředku k ovládnutí světa a jeho sil. Přesto se současně rozvíjí i vědecké pozorování a experiment (Tycho Brahe, William Harvey, Evangelista Torricelli, Christiaan Huygens aj.), což vede k novým aplikacím vědy. Novověk Platónskou vědu v 18. století reprezentuje např. Gottfried Wilhelm Leibniz nebo Isaac Newton, kdežto z aristotelské inspirace vychází popisná přírodověda (Karl von Linné) nebo archeologie. Osvícenství žije v naději na definitivní poznání zákonitostí světa (encyklopedisté) a racionální uspořádání lidských záležitostí na tomto základě a Giambattista Vico předkládá myšlenku společenského vývoje. Pojetí vědy významně ovlivnil Immanuel Kant, který odmítl celou metafyziku, protože přesahuje možnosti čistého rozumu a nedovede rozřešit ani jeho základní aporie. Věda se má nadále zabývat přírodou jako „říší nutnosti“, která se řídí přesnými zákony, kdežto filozofie k tomu má přispívat zkoumáním možností a mezí rozumového poznání (epistemologie). V 19. století se věda stává základem vzdělávání a definitivně se dělí na jednotlivé vědy (Auguste Comte). Neobyčejný rozvoj empirických věd nachází praktické uplatnění v technice a v hospodářství (aplikované vědy) a ve fyzice se objevují stochastické metody (termodynamika). Řada věd tak opouští představu přísně deterministické, zákonité skutečnosti a jak se oblast vědeckého zkoumání rozšiřuje na živou přírodu, objevuje se myšlenka evoluce (Charles Darwin). Technické aplikace vědy vedou k velkým úspěchům a vrcholí vynálezem atomové bomby. Současně se ve vědě vynořuje nová myšlenka uspořádání a informace, která se vzápětí technicky realizuje. Od poloviny 20. století se do čela věd dostávají vědy o živé přírodě a současně se komplex hospodářství, vědy a techniky stává terčem environmentalistické i společenské kritiky. Postmoderní proud se snaží rehabilitovat předvědecké a neracionální postupy poznávání i např. léčení. Od poloviny 20. století se dějiny vědy staly samostatným akademickým oborem s vlastní metodologií. Pro studium dějin novověké vědy navrhl T. S. Kuhn novou teorii, podle níž se střídají období kumulace poznatků a vědecké revoluce, kdy se zásadně mění paradigma vědy. Věda exaktní a neexaktní Věda stojí na dvou pilířích, na poznání reálného světa a na záznamu poznaného, a tak možnosti archivace a sdělování poznaného. Reálný svět je nedozírně rozsáhlý a hluboký, avšak získané poznatky (kognitivní model dané části reálného světa) mohou obsahovat pouze konečné množství informace. Musí tedy existovat filtr poznání, provádějící selekci a tak redukci množství informace. Příroda obdařila člověka filtrem poznání, jímž je vágnost (neurčitost, mlhavost, rozmazanost). Veškeré informace (znalosti) získané přirozeným lidským poznáním nemohou být tedy jiné než vágní. O vágních znalostech nelze vypovídat jinak než vágně. Vágnost vnesená do znalostí přirozeným filtrem poznání je vnitropsychická, říkáme jí vnitřní vágnost, a pro druhého člověka je utajená, může jí jen odhadovat. Jistou část svých znalostí je člověk schopen sdělovat, a vágnost uchopitelnou (vnějším) sdělovacím jazykem nazýváme vágnost vnější. Vágnost ve sdělení má, mimo jiné, funkci, kterou je vyladění – optimalizace přesnosti sdělení – nejmenší ztráta informace. Optimalizace přesnosti sdělení adekvátní vágností říká: Sdělení má mít stejnou vágnost, jakou má informace získaná poznáním. . Vysvětlení: Vnáší-li sdělující do sdělení větší vágnost, než odpovídá jeho poznání (zdroji informace), šidí příjemce o informaci. Na druhou stranu, zmenšuje-li vágnost sdělení oproti vágnosti svého poznání, „vymýšlí si“ a znehodnocuje předávanou informaci. Použitý jazyk je tedy, co se vágnosti týče, svázán s poznáním, jinak řečeno, poznání vyžaduje pro sdělení (zápis) poznaného adekvátní jazyk. Potřebná vágnost přirozeného jazyka je především ve vágní (a též emocionální a subjektivní) interpretaci (tj. přiřazení významu) jeho jazykových konstrukcí – výrazů (slov, vět), které říkáme konotace. Nejrůznější vědecké postupy mají za cíl zkvalitňovat důvěryhodnost a přesnost získaných vědeckých poznatků. Pro jejich záznam je však třeba budovat přesnější jazyk, s menší (vnitřní) vágností sdělení, než je běžné v denním životě. Slouží k tomu účelově (oborově) budovaná názvosloví umožňující přesněji popsat zkoumanou realitu a získané znalosti o ní. Lidé vzdělaní v příslušném oboru znají názvoslovné pojmy s malou vnitřní vágností, tedy dost přesně vědí, co jednotlivé pojmy znamenají. Základní pojmy jsou tvořeny na základě konsensu, odvozené z nich pak definicí. Malá vnitřní vágnost (každý v oboru vzdělaný člověk dobře chápe významy pojmů, tedy konotace se blíží exaktní interpretaci – viz Sémantický diferenciál) takto budovaného odborného jazyka poskytuje přesnější sdělování, dohady o významu slov a vět téměř odpadají. Je to ale stále ještě věda založená na přirozeném lidském poznání a na přirozeném jazyce, i když zpřesněném (odborném). Z výše uvedené optimalizace přesnosti sdělení plyne, že požadujeme-li odbourat vnitřní vágnost ve sdělení zcela (anulovat ji), pak ovšem musí být nejprve zcela odbourána v poznání (zdroji informace). Znamená to, že se musíme vyhnout vzniku vnitřní vágnosti, tedy zvolit jiný filtr poznání, než je vágnost. Tím přecházíme z přirozeného lidského světa, do světa umělého. Říkáme mu svět exaktní, a vysvětlíme proč. U přirozeného jazyka nelze zcela odstranit (anulovat) vnitřní vágnost, lze však vybudovat umělé formální jazyky (matematika, formální logiky, programovací jazyky), které mají vnitřní vágnost konotace nulovou (tak mají exaktní interpretaci) a jinou mít z principu nemohou. Tato vlastnost (exaktní interpretace) je však vykoupena restrikcí (zúžením ve srovnání s přirozeným jazykem) aplikovatelnosti (vyjadřovací síly viz Reprezentace znalostí) formálního jazyka, a to pouze na entity exaktního světa, jen o těch může vypovídat, reprezentovat je. A nyní slíbené vysvětlení. Jazyky s nulovou vnitřní vágností konotace, tedy významu svých jazykových konstrukcí, mají tu vlastnost, že veškeré tyto konstrukce jsou každým patřičně vzdělaným člověkem, chápány s naprosto přesným, tedy exaktním významem. To je důvod, proč jsou součástí exaktního světa. Máme tedy jazyk, který je schopen zapisovat (reprezentovat) znalosti s nulovou vnitřní vágností. Ty však nejdříve musí být získány odpovídajícím poznáním, poskytujícím znalosti rovněž s nulovou vnitřní vágností, tedy rovněž z exaktního světa, neboť jedině tak je formální jazyk schopen je reprezentovat (popisovat). A již je zřejmé, že jsme na cestě zrodu vědecké metody tvořící vědu náležející do exaktního světa, tedy rodí se exaktní věda. Ještě je třeba vysvětlit, jak uskutečnit exaktní poznání, tedy poznání, kdy znalosti získané z reálného světa jsou součástí exaktního světa. Zázračný most mezi reálným a exaktním světem, který to umožňuje, se jmenuje veličina (např. intenzita elektrického pole, rychlost, koncentrace kyseliny dusičné, atp.). Je společná oběma zmíněným světům, neboť v exaktním světě je exaktně vytyčena (každý vědoucí člověk bez nejmenších pochyb ví, co znamená, tedy jaký má význam), a v reálném světě je elementární měřitelnou sondou do něho, a tak jeho elementárním měřitelným zástupcem. Je elementárním stavebním kamenem exaktní vědy. A jak je to s tím umělým filtrem, který umožňuje vyhnout se vnitřní vágnosti? Pro každý problém reálného světa, který má být uchopen exaktní vědou, je třeba zvolit skupinu vhodných veličin, nalézt přírodní zákonitosti, které v reálném světě mezi nimi platí, a ty popsat matematickým jazykem. Dostáváme tak matematický znalostní (kognitivní) model dané části reálného světa. Skupina vybraných veličin tvoří diskrétní Newtonův filtr (síto), kterým se na danou část reálného světa díváme. Tak je v exaktní vědě daná část reálného světa zastoupena skupinou vhodně zvolených veličin a matematicky (programovacím jazykem) popsanými vztahy mezi nimi (přesněji mezi jejich jmény – symboly je označujícími). I exaktní věda musí mít nástroj, kterým může popsat neurčitost získaných výsledků – znalostí, ať už z nutnosti, či z potřeby opustit přílišnou přesnost. Jelikož vnitřní vágnost to být nemůže (nesmí), může použít pouze jazykově uchopitelnou nejistotu (vnější vágnost), a pro ten účel je k dispozici popis fuzzy nebo stochastickými hodnotami veličin, a fuzzy či stochastickými vztahy mezi veličinami. Rozdíl mezi neexaktními vědami (říkáme jim popisné) a exaktními, je tedy ten, že prvé užívají přirozené lidské poznání (s filtrem vágnosti) a zpřesněný přirozený jazyk, a exaktní vědy používají poznání založené na použití veličin, a umělý formální jazyk. Umělý formální jazyk přináší exaktní vědě ještě navíc silný nástroj, kterým je formální odvozování (inference) známé z matematiky, viz výklad a Příklad inference ve formálním systému na Exaktní věda. Exaktní věda poskytuje nejdůvěryhodnější znalosti. Jistě je možno nastolit otázku, zda veškerá věda může být přetvořena na exaktní vědu. Odpověď je nemůže. Podmínkou pro ustavení exaktní vědy je nalezení vhodných veličin, a to lze jen pro nepatrnou část reálného světa a pro specifické pohledy na něj. Druhou podmínkou je exaktní interpretace pro jakýkoli umělý formální jazyk, což je velice omezující podmínka. Jinak řečeno, filtr vágnosti umožňuje vágně znát mnohé, diskrétní filtr umožňuje exaktně znát nemnohé. To z reálného světa, co umíme poznat exaktní vědou, tedy zavést veličiny a rozpoznané přírodní zákonitosti mezi nimi zapsat umělým formálním jazykem (matematika, formální logiky, programovací jazyky), a tak převést do exaktního světa, jsme schopni modelovat na počítači. Jinými slovy, počítačem lze modelovat pouze exaktní svět, a tomu je třeba porozumět, pokud uvažujeme, co lze s jeho pomocí modelovat, a co nikoli. Týká se to zejména úvah a výhledů v oboru umělé inteligence. Výše ukázané nástroje vědy exaktní a neexaktní jsou obecné principy a různé vědní obory je používají v kombinaci oba. Mají tak své části exaktní a neexaktní. Ryze exaktní vědy, jako teoretická fyzika či matematika, používají přirozený jazyk v úloze metajazyka, viz jazyk (lingvistika). Dělení vědy Od počátku 19. století se věda dělí na jednotlivé vědní obory. Ty se podle A. Comta navzájem liší předmětem nebo metodou. Podle jejich účelu a stupně obecnosti se vědní obory dělí na teoretické čili čisté a aplikované. Novokantovci dělili vědní obory na nomotetické (formulující obecné zákonitosti; např. fyzika, chemie) a idiografické (popisné; např. botanika, historie). Filozofie se chápe buď jako metodicko-kritický základ věd (epistemologie), nebo jako integrace výsledků speciálních věd (teorie vědy), případně se za vědu vůbec nepokládá (Martin Heidegger). Věda jako jediný celek zůstává nedostižným ideálem (viz filozofie vědy) Dělení podle předmětu zkoumání Předmětem studia různých vědních oborů mohou být např.: čisté kvantitativní a prostorové vztahy (např. matematika, geometrie), živá a neživá příroda (empirické či přírodní vědy) člověk (antropologie, humanitní vědy, duchovní vědy) jevy společenského života (historická věda, filologie, sociologie, politologie aj.) Dělení podle metody vědy Každý vědní obor si pro výzkum předmětné oblasti vytváří své metody nebo je přejímá z jiných věd. K metodice věd zásadně patří: definice předpokladů či axiomů, vytváření hypotéz a teorií, stanovení stupně jistoty či pravděpodobnosti, která se těmto výpovědím připisuje. Pokud jsou výsledky, případně metody jedné vědy aplikovány druhou vědou, označujeme je jako pomocné vědy. Základními metodami věd je vědecké pozorování, analýza, syntéza, logická indukce, dedukce, deskripce a komparace. Systém věd Po rozdělení vědy do jednotlivých věd počátkem 19. století vznikla potřeba tyto vědy uspořádat a uvést do vzájemných vztahů. Této otázce se věnovala řada filozofů (mezi nimi také Bernard Bolzano), prakticky se prosadil systém, který navrhl A. Comte a upravil jeho žák Victor Cousin. Tento systém pak určil jak členění školního vzdělávání do předmětů, tak členění vysokých škol a fakult i vědeckých akademií. S dalším rozvojem věd byl pak neustále upravován a rozšiřován a v současnosti nemá příliš velký praktický význam. Vzdělávací a vědecké instituce používají jednodušší členění, například Akademie věd České republiky: vědy o neživé přírodě vědy o živé přírodě humanitní a společenské vědy. Nebo Grantová agentura České republiky: technické vědy vědy o neživé přírodě lékařské a biologické vědy společenské a humanitní vědy zemědělské a biologicko-environmentální vědy. Není možné sestavit jediný systém jednoznačného členění věd, lze se však setkat např. s následujícím členěním: formální vědy — týkající se základů vědy filozofie — často je vyčleňována mimo systém vlastních věd logika — zkoumá způsoby vyvozování závěrů, používaného všemi vědami matematika — zkoumá obecné struktury a kvantitu, je jazykem exaktních věd reálné vědy — tematické a metodické. přírodní vědy — empirické (exaktní), např.: astronomie biologie fyzika chemie vědy o Zemi sociální vědy (společenské) — na pomezí přírodních a humanitních věd, např.: ekonomie (národní hospodářství) psychologie religionistika sociologie. humanitní vědy — např.: etnologie filologie historiografie (dějepis), historie. jurisprudence — studuje právo. kulturologie lingvistika muzikologie politologie teologie V současnosti roste význam tzv. mezioborových disciplín, jako jsou např.: antropologie — zasahuje do přírodních i sociálních věd geografie — zasahuje do přírodních i sociálních věd kognitivní věda — zasahuje do všech tří hlavních oblastí výše uvedeného systému – do formálních, přírodních i humanitních věd. Aplikované vědy představují praktické využití a uplatnění jedné nebo několika výše zmíněných věd. Patří mezi ně například: technické vědy (např. strojnictví, informatika) lékařské a veterinární vědy (někdy řazené mezi přírodní) zemědělské vědy (např. agronomie) Teorie vědy Teorie vědy je filozofická disciplína, která se zabývá podmínkami a možnostmi vědy, kritikou jejích postupů, modelů a předpokladů. Mezi významné autory patří například Thomas Samuel Kuhn, Karl Raimund Popper, Paul Karl Feyerabend, Bruno Latour, Imre Lakatos a další. Vědecké instituce Vědecký výzkum, zejména v přírodních a lékařských vědách vyžaduje nákladné zařízení a velké týmy vědců. Od 19. století tak vznikaly nejprve na univerzitách, později i při vědeckých akademiích a průmyslových podnicích vědecké a výzkumné ústavy s trvalými zaměstnanci, budovami atd. K vědecké činnosti nutně patří i odborné časopisy a vydavatelství. Státy vědu podporují jednak přímo či institucionálně, na veřejných vysokých školách a ve státních ústavech, jednak projektově prostřednictvím grantových agentur, kde o hodnocení a přidělování podpor rozhodují vědci sami. V ČR působí celá řada veřejných grantových agentur při vládě, některých ministerstvech, Akademii věd a velkých vysokých školách. Také Evropská unie má své systémy podpory vědy. Financování vědy Výdaje na výzkum podle typu výzkumu jako podíl na HDP pro jednotlivé země jsou uvedeny v následující tabulce. Hodnocení vědy Vědecká činnost má v současné době velký společenský i ekonomický význam a je také běžně podporována státy, Evropskou unií i grantovými agenturami. Při jejím rostoucím objemu vzniká také potřeba jednoduchého a spíše mechanického hodnocení, nejčastěji scientometrickými metodami. Ty sledují produkci ve významnějších vědeckých časopisech (selektované vědeckou komunitou pomocí procesu peer review) a přiřazují těmto časopisům koeficient významnosti, tzv. impakt faktor. Jednotlivé vědecké publikace se pak hodnotí jednak tímto faktorem, jednak počtem prací v odborných časopisech, které na danou vědeckou publikaci (zpravidla článek, monografii) odkazují čili je citují (tzv. citační index). Mezi výzkumnými organizacemi v ČR v roce 2013 měla nejvíce bodů celkového hodnocení organizací Matematicko-fyzikální fakulta Univerzity Karlovy. Toto hodnocení má však i četné kritiky, kteří poukazují na jeho mechaničnost, která vědce nutí co nejvíce publikovat podle hesla „publikuj, nebo zhyň“ (publish or perish), a na to, že klesá kvalita článků i kritičnost mezi vědci. Přes všechnu snahu o objektivnost existují ve financování vědy „kliky“. Ve velkém množství výstupů mohou zůstat často po desetiletí zapadlé („spící“) výsledky výzkumu. Poctivá věda je pak finančně omezována a neupřímný přístup (např. zveličované důvody k udělení grantu) pak může tvořit cargo kult ve vědách, jak to popisuje Richard Feynman. Zveličování se může týkat i výsledků výzkumu publikovaného samotnými výzkumnými institucemi, přičemž výsledky s veřejnou publicitou mají větší citovanost. Kritiky vědy Walter Bryce Gallie uvádí pojem vědy jako typický příklad podstatně zpochybněného pojmu (essentially contested concept). Věda a svobodný vědecký výzkum spočívající v hledání pravdy se podle psychologa Petra Bakaláře v některých dobách a společnostech zanedbává, potlačuje či dokonce zakazuje. Děje se tak např. prostřednictvím státní, stranické či náboženskými organizacemi prováděné cenzury nebo tzv. státním výzkumem. Vědecké bádání pak těmto společenským tlakům, způsobu financování či popularitě může podléhat. Avšak potlačování negativního postoje k vědeckým výsledkům je kontraproduktivní. Odkazy Reference Literatura Durozoi – Roussel, Filozofický slovník. Praha: EWA 1994. Filosofický slovník. Olomouc: FIN 1998.. Filosofický slovník Universum. Praha: Knižní klub 2009. Ottův slovník naučný, heslo Věda. Sv. 26, str. 487 Stručný filosofický slovník. Praha: Svoboda 1966 Související články Exaktní věda Falzifikovatelnost Metodologie Pansofie Poznání Replikační krize Verifikace Vědecká metoda Externí odkazy ScienceWeek.cz — Aktuální články ze světa vědy, techniky a výzkumu Věda.cz — český portál o vědě Historie vědy Přírodovědecký časopis Vesmír Česká hlava Novinky časopisu Nature. El. vydání týdeníku New Scientist Euroscience


Celoživotní prevalence schizofrenie se pohybuje kolem 1%. Incidence je stejná u obou pohlaví, tj. 2 - 4 případy na 10 000 ročně. Výskyt zůstává v průběhu času neměnný a s určitými menšími výjimkami je na celém světě stejný. U mužů je začátek nejčastější v pozdní adolescenci, u žen začíná v průměru o několik roků později (nejčastěji mezi 25. - 35. rokem, u mužů mezi 15. - 25. rokem). Ženy mají také mírnější formu onemocnění, benignější průběh, lépe reagují na léčbu, jsou méně často hospitalizovány a lépe sociálně fungují než muži. Za toto zřejmě vděčí vlivu estrogenů na dopaminergní systém. Schizofrenní porucha je diagnostikována zhruba u 25% psychiatrických hospitalizací a 50% přijetí do psychiatrických zařízení za rok. Výskyt ostatních poruch tohoto okruhu je relativně vzácný. Patří sem hlavně trvalé duševní poruchy s bludy (včetně indukované poruchy s bludy) a akutní a přechodné psychotické poruchy. Schizofrenní onemocnění je celoživotní onemocnění. Nemocní prožívají opakované psychotické epizody (=relapsy, charakterizované exacerbací psychotických příznaků) nebo mohou mít dlouhodobě trvající psychotické příznaky. Přibližně třetina nemocných se po jedné, dvou či po několika málo atakách dokáže vrátit k relativně normálnímu životu, nemoc u nich ustoupí. U další třetiny se celý život střídají epizody schizofrenie s neúplnými remisemi. Poslední třetina se ani přes léčbu nezbaví příznaků psychózy. Tito nemocní nejsou schopni samostatného života a jsou celý život odkázáni na pomoc rodiny, popř. zdravotnického zařízení. U schizofrenie bývá narušena schopnost navazovat intimní vztahy. Řada pacientů mívá malé nebo žádné sexuální zkušenosti, většina pacientů se nikdy neožení nebo nevdá. Studijní schopnosti pacientů bývají značně rozmanité. Někteří pacienti si zachovávají normální nebo i vysoké studijní výsledky až do propuknutí příznaků, kdy najednou dojde k výraznému poklesu a neschopnosti fungovat jako dříve. U jiných pacientů jsou již premorbidně patrné potíže s učením. Obdobné je to s výkonem v práci. Postupně dochází ke snížení pracovní výkonnosti a sociálního postavení. S dobrou prognózou bývá spojeno ženské pohlaví, premorbidní manželský život nebo alespoň stabilní partnerský vztah, dobré premorbidní sociální fungování, akutní začátek onemocnění, převaha pozitivních příznaků nad negativními. K nepříznivým prognostickým faktorům patří mužské pohlaví, nízký věk začátku onemocnění, nenápadný začátek, nepřítomnost spouštěcích faktorů, premorbidní život bez partnera, špatné sociální fungování, schizofrenie v rodinné anamnéze, převaha negativních příznaků, abúzus drog. Onemocnění vede často k trvalé invaliditě, celosvětově patří mezi deset nejvýznamnějších příčin úplné invalidity. Pokud je nemocný zaměstnán, snažíme se ho udržet v pracovním procesu. V případě invalidizace by bylo optimální chráněné zaměstnání. Invalidizace umožňuje ekonomické zajištění, avšak velmi často při malé dostupnosti psychosociální intervence vede k sociální izolaci s negativním vlivem na terapeutický proces. Problematikou resocializace a reintegrace do společnosti se zabývá komunitní psychiatrie. Přes veškeré snahy, aby k duševně nemocným bylo přistupováno z hlediska zdravotní politiky jako k somaticky nemocným, jsou psychické poruchy a hlavně schizofrenie spojeny se stigmatizací. Negativně se podílí na tomto jevu neinformovanost a necitlivá medializace problematiky psychických poruch.


text: Andorra, plným názvem Andorrské knížectví, je knížectví v jihozápadní Evropě ležící mezi Francií na severu (56,6 km hranice) a Španělskem (63,7 km hranice) na jihu v nadmořské výšce 900 až 2946 metrů nad mořem. Tento malý stát leží v kruhovité kotlině obklopen hřebeny Pyrenejí bez přístupu k moři. Andorra je 16. nejmenší zemí na světě podle rozlohy (468 čtverečních kilometrů), 11. nejmenší podle počtu obyvatel (asi 77 000) a šestou nejmenší v Evropě. Její hlavní město Andorra la Vella, jež se nachází v údolí řeky Valira, je nejvýše položeným hlavním městem Evropy, leží 1023 metrů nad mořem. Andořané jsou románská etnická skupina katalánského původu. Úředním jazykem je katalánština, ačkoli se běžně mluví také španělsky, portugalsky a francouzsky. Andorra je členem několika mezinárodních organizací jako OSN (od 1993) a Rada Evropy. Není členem Evropské unie, přijala však euro. Andorra je diarchií (dvojvládím), v níž se o roli monarchy z titulu své funkce dělí francouzský prezident a urgellský biskup (viz heslo spolukníže Andorry). Celé území státu Andorra je součástí Urgellské diecéze s episkopálním sídlem ve městě Urgell ve Španělsku). Andorru navštíví každoročně okolo tří milionů zahraničních turistů. V roce 2013 měli obyvatelé Andorry nejvyšší očekávanou délku života na světě, více než 81 let. Historie Na jihu země, ve farnosti Sant Julià de Lòria, byly nalezeny stopy po lidském osídlení zhruba z roku 9500 př. n. l. Skupiny lovců a sběračů z obou stran Pyrenejí zde měli tábor využívaný zejména k rybolovu v řekách Ariège a Segre. Během neolitu, okolo roku 6640 př. n. l., se skupina lidí přestěhovala do údolí Madriu-Claror-Perafita. Nálezy hrobů v obci Segudet, datované do období 4900–4300 př. n. l., jsou důkazem kultury popelnicových polí na andorrském území. Tato kultura je jinak typická pro střední Evropu, ale učinila i zvláštní výboj do Pyrenejí a přes ně, v úzkém pásu po katalánském pobřeží. Z doby bronzové se dochovala řada svatyní, z nichž nejznámější je Roc de les Bruixes (v překladu Skála čarodějnic) ve farnosti Canillo. V ní byly nalezeny záhadné skalní rytiny s různými symboly, patrně užívanými při rituálech. První písemný záznam o území Andorry učinil Polybios, nejvýznamnější historik období helénismu, ve svém díle Historiai, v pasáži věnované Punským válkám. Zde uvádí kmen Andosini (Ἀνδοσίνους), který se v Pyrenejích měl postavit postupujícímu kartaginskému vojsku. Je velmi pravděpodobné, že jméno tohoto kmene dalo název celé oblasti. Šlo patrně o iberský kmen. (Iberové byli předindoevropskými obyvateli Pyrenejského poloostrova, snad zvláště v oblasti Pyrenejí smíšení s Kelty). Studium toponym ukazuje, že tito obyvatelé mluvili jazykem blízkým baskičtině či akvitánštině. Uvažuje se, že v oblasti dominovali mezi 7. a 2. stoletím př. n. l. Další etnický vývoj je nejasný, ale od 2. století př. n. l. do 5. století je zjevný římský vliv na oblast. Patrně proto, že obyvatelstvo obchodovalo s Římem ovládanou oblastí Urgellet (dnes na území Katalánska). Po pádu Římské říše se Andorra dostala pod vliv Vizigótů. Ti zůstali v údolích 200 let, během nichž se do Andorry rozšířilo křesťanství, zejména z urgelské diecéze. Poté vytlačili Vizigóty z Pyrenejského poloostrova Maurové, ale Andorra byla před islamizací ochráněna Franky. V roce 803 osvobodil Karel Veliký s podporou místních obyvatel území zpod nadvlády muslimů. Traduje se, že pět tisíc Andořanů pod vedením Marca Almugàvera pomohlo bojovat proti Arabům. Za to měli získat tzv. list svobody. Historikové v otázce role Karla Velikého v andorrských dějinách váhají, nicméně karolinská legenda je v Andoře velmi silná, Karel je zde považován za zakladatele země a zpívá se o něm dokonce v prvních verších státní hymny ("El gran Carlemany, mon Pare, dels alarbs em deslliurà", neboli v překladu "Velký Karel Veliký, můj otec, osvobodil mě od Saracénů...", a o kus dále se zpívá dokonce "Sols resto l'única filla de l'imperi Carlemany", tedy "Jsem poslední zbývající dcera karolínské říše"). Každopádně Andorra se v době Karla Velikého stala součástí kraje Marca Hispanica, jakéhosi nárazníkového pásma mezi Franskou říši a umajjovským královstvím Al-Andalus. Karel nebo jeho syn Ludvík Pobožný měli roku 805 dát Andoře i jakousi zakládací listinu. Vnuk Karla Velikého, Karel II. Holý, daroval v roce 843 území španělskému hraběti ze Seu d'Urgellu. Potomci hraběte ho následně roku 1133 darovali biskupovi ze Seu d'Urgell. Biskup se kvůli zajištění míru v oblasti v roce 1159 domluvil s rodem Caboetů na smlouvě, která svěřila Andorru jako léno Caboetům, přičemž svrchovaná moc náležela církvi. Později, když caboetský nárok zanikl, přešlo dědictví na hrabata z Foix. Mezi nimi a biskupem došlo kvůli albigenské křížové výpravě rozporům, a tak se roku 1278 Andorra díky Paréagské smlouvě potvrzené papežem stala kondominiem pod vládou dvou spoluknížat (dnes prezidenta Francie a španělského biskupa ze Seu d'Urgell). Práva těchto knížat tedy přešla nejprve na rod hrabat z Foix, a poté v důsledku vymření linie pánů z Foix a postupným dědictvím (Foix → Foix-Béarn → Foix-Grailly → d'Albret → Bourboni) na Jindřicha IV. a s ním na francouzskou korunu. V roce 1288 byla podepsána druhá paréagská smlouva, poté, co hrabě z Foix nařídil stavbu hradu v Roc d'Enclar a dostal se znovu do sporu s biskupem. Smlouva pak zakázala stavbu jakýchkoli vojenských struktur v zemi. V roce 1364 vznikla funkce syndika, který měl zprostředkovávat komunikaci mezi poddanými a dvěma vládci země (Andořané ho považují za prvního na seznamu předsedů parlamentu). Roku 1419 bylo jak ze strany Francie, tak Aragonu vyhověno požadavkům na samosprávu, a tak došlo k vytvoření tzv. Zemské rady (Consell de la Terra), předchůdkyni současné Generální rady, tedy parlamentu. Andorrský parlament je tak někdy označován za druhý nejstarší v Evropě. 9.-14. století je také dobou rozkvětu románské architektury, k nejvýznamnějším památkám patří chrámy Església de Sant Esteve a Sant Joan de Caselles nebo most Pont de la Margineda. V Pyrenejích hledají lingvisté zárodky katalánštiny, měla se začít rozvíjet a ustavovat v 11. století. Za francouzské revoluce byl protektorát zrušen, jelikož byly paréagské dohody považovány za feudální přežitek. Překvapivě sama andorrská samospráva požádala Napoleona Bonaparta o obnovení francouzské suverenity. Reformní hnutí v letech 1866–1868, vedené syndikem Guillem d'Areny-Plandolitem, omezilo biskupskou a aristokratickou moc (tzv. Nová reforma, kterou potvrdil jak biskup z Urgell, tak Napoleon III.) Nová reforma přinesla mimo jiné i zavedení modro-žluto-červené trikolóry jako vlajky. Roku 1880 oba vládci země zakázali kasina. To vedlo k nečekaně velkému konfliktu, který je zván též revoluce z roku 1881. Vzbouřenci 8. prosince 1880 zaútočili na dům syndika a založili Prozatímní revoluční radu vedenou Joan Pla i Calvaem a Pere Baró i Masem. Prozatímní revoluční rada vzápětí umožnila výstavbu kasin a lázní zahraničními společnostmi. Boje mezi probiskupskými, profrancouzskými a nacionalistickými silami pokračovaly i v letech 1882 a 1885. Probuzený andorrský nacionalismus souvisel s tím katalánským - Andorra se zapojila do kulturního katalánského obrozeneckého hnutí renaixença. Podporovali ho i katalánští aktivisté, například Jacint Verdaguer se načas usadil v Ordinu. Během první světové války vyhlásila Andorra symbolicky válku Německu. V roce 1933 vypukly sociální nepokoje vedené odborářem Jovesem Andorransem, jemuž se jednalo o ochranu práv místních i zahraničních pracovníků během výstavby vodní elektrárny FHASA v Encampu a ovšem posléze přišel i s obecnějšími politickými požadavky. 5. dubna 1933 se Andorrans se svými vzbouřenci zmocnil andorrského parlamentu. Následovala invaze francouzské armády a Andorra tak byla krátce okupována. V roce 1934 se v Urgellu bělogvardějec a dobrodruh Boris Skosyrev prohlásil suverénním knížetem Andorry jako Boris I. a regentem za Jeho Veličenstvo francouzského krále, přičemž vyhlásil válku biskupovi ze Seo de Urgell. Slíbil učinit z Andorry daňový ráj, takže získal nakonec podporu i parlamentu. O několik dní později byl však španělskými úřady zatčen. Některé ruské zdroje ale uvádějí, že vládl Andoře do roku 1940/1941. V tomto roce bylo zavedeno volební právo pro hlavy místních rodin. Od vypuknutí španělské občanské války v roce 1936 sídlila v zemi znovu větší francouzská vojenská posádka. Krom ochrany území proti přelití bojů z jihu měla rovněž krotit republikánské tendence, jež byli cítit od revoluce z roku 1933. Během španělské občanské války obyvatelé Andorry přivítali uprchlíky z obou znepřátelených stran a mnozí z nich se trvale usadili, což přispělo k ekonomickému rozmachu země. Během druhé světové války zůstala Andorra neutrální a vedla přes ní důležitá pašerácká cesta mezi Vichistickou Francií a frankistickým Španělskem, dvěma fašistickými státy. Pomáhali ji organizovat i agenti britské Mi6. Jinak ovšem vláda země podléhala víceméně španělským frankistům, což vyvolávalo v obyvatelích odpor, byla to však jediná strategie jak ve fašistickém sevření uhájit aspoň částečnou nezávislost. Po druhé světové válce Andorra vsadila na turismus a nízké daně. Ekonomický úspěch jí umožnil v roce 1968 zavést důchodový systém. V roce 1982 byla se souhlasem knížat zřízena vláda (Consell Executiu), v čele s předsedou. Historicky prvním andorrským premiérem se stal Òscar Ribas Reig. V roce 1989 knížectví podepsalo dohodu s Evropským hospodářským společenstvím o regulaci obchodních vztahů. V roce 1993 byla přijata nová ústava, jíž se Andorra stala suverénním konstitučním knížectvím. Ústava nahradila smlouvu z roku 1278, podle níž se španělský biskup že Seu d'Urgell a hrabě z Foix (od roku 1871 francouzský prezident) dělili o moc. V referendu ji schválilo 74,2 % voličů. Státní zřízení Andorrské snahy o vlastní reformy vyústily v tzv. „reformní zákon“, který ustanovoval Výkonnou radu, a tím odděloval výkonnou moc od legislativní. Starý feudální systém byl modifikován v roce 1993, když Andořané 14. března v referendu schválili první psanou ústavu, a tím byly dokončeny reformní snahy obyvatelstva. Od 4. května 1993 je Andorra parlamentní demokracií, ve které titulárními hlavami státu zůstávají francouzskými občany volený francouzský prezident a papežem jmenovaný biskup ze Séo de Urgell, kteří jsou v Andoře zastupováni místními zástupci. Ti se nazývají osobní reprezentanti, dříve vikáři. Spoluknížata se poprvé oficiálně setkala 25. srpna 1973. Zvláštní dohoda mezi Španělskem a Andorrou z roku 1993 stanovuje pozici biskupa ze Séo de Urgell, který je jak ve Španělsku působícím biskupem, tak i hlavou andorrského knížectví jako mezinárodně chráněnou osobu se silnou imunitou. Spoluknížatům podle ústavy zůstávají reprezentativní a symbolické funkce. Jejich legislativní a exekutivní pravomoci byly přeneseny na Generální radu. Přesto jsou ale stále spoluknížata zodpovědná např. za vyhlášení voleb, jmenování premiéra a dalších oblastí, kde jednají víceméně nezávisle na andorrských politicích. Generální rada je andorrským parlamentem. Je jednokomorová a má mezi 28 a 42 členy, z nichž je polovina volena celostátně a polovina je zastupiteli zvolenými v každé farnosti. Vládu (výkonnou radu) představuje premiér (volený generální radou a jmenován spoluknížaty) a ministři, které jmenuje sám premiér. Současným premiérem je Antoni Martí. Ženy v Andoře získaly volební právo až v roce 1970. Státní svátek je 8. září (Svátek Narození Panny Marie). Andorra je neutrální stát a nemá armádu, pouze vojenského náčelníka, kterým je francouzský prezident. O obranu proti nepřátelské intervenci se starají Francie a Španělsko na žádost andorrské vlády (Smlouva o dobrém sousedství, přátelství a spolupráci). Francie a Španělsko se spolu s tím zavázaly neovlivňovat zahraniční vztahy Andorry. Jedinou povinností mužů od 16 do 60 let je naučit se zacházet se zbraněmi. Andorra sdílí s Francií a Španělskem zastoupení v zemích, kde nemá Andorra vlastní konzulát. Administrativní rozdělení Andorra sestává ze 7 farností (parròquies, jednotné číslo parròquia): Andorra la Vella Canillo Encamp Escaldes-Engordany La Massana Ordino Sant Julià de Lòria Geografie Andorra leží ve východní části Pyrenejí mezi Španělskem a Francií. S rozlohou 468 km2 je 6. nejmenším státem Evropy, velkým téměř jako Praha. Je obklopena horami dosahujícími 3000 m n. m. Téměř polovina země leží v polohách nad hranicí lesa, jen na jihu je několik málo oblastí položených níže než 1000 m n. m. Na zalesněných svazích převažuje borovice černá. Klima je podobné jako v okolních zemích, jenom je díky velkým nadmořským výškám v zimě víc sněhu a léta jsou chladnější. Nejvyšší hora Coma Pedrosa je vysoká 2946 metrů. Nejnižší bod je Riu Runer ve výšce 840 metrů. Ekonomika Ačkoliv Andorra není oficiálně členem Evropské unie, je součástí celní unie EU. Pro obchod s průmyslovými výrobky je považována za člena EU, pro obchod se zemědělskými výrobky pak za nečlena. V zemědělství je zaměstnáno jen 1 % obyvatel a hlavním odvětvím je chov ovcí. Hlavním zdrojem příjmů je cestovní ruch. Ročně navštíví Andorru až tři miliony turistů, kteří přijíždějí za lyžováním a především za nákupy. Obyvatelé Španělska a Francie využívají možnosti nákupu zboží bez daní. Andorra patří k tzv. daňovým rájům. Neplatí se tu žádné přímé daně a pouze 4% daň z přidané hodnoty (nově od 1. ledna 2006). HDP na obyvatele dosahuje přibližně 42 500 USD (2007). Dříve se v Andoře platilo jak španělskými pesetami, tak francouzskými franky. Od roku 2002 se zde platí eury. Andorra od roku 2014 razí vlastní euromince. Obyvatelstvo Počet obyvatel se odhaduje na 77 281 (k 2016), přičemž ještě v roce 1900 Andorru obývalo pouze 5 000 lidí. Andořané tvoří 33 % obyvatel a etnickým původem jsou Katalánci. Dále v zemi žijí Španělé (43 %), Portugalci (11 %) a Francouzi (7,5 %). Jediným úředním jazykem je katalánština, nicméně španělština a francouzština jsou také běžně užívány. Lze se také setkat s používáním angličtiny a portugalštiny. Andorrská vláda nicméně silně prosazuje používání katalánštiny. Financuje komisi pro katalánskou toponymii (la Comissió de Toponímia d'Andorra) a poskytuje bezplatné kurzy katalánštiny přistěhovalcům. Andorrské televizní a rozhlasové stanice používají výhradně katalánštinu. Andorra je jednou ze čtyř evropských zemí (spolu s Francií, Monakem a Tureckem), které nikdy nepodepsaly Rámcovou úmluvu Rady Evropy o národnostních menšinách. Dvě třetiny obyvatelstva nemají andorrskou státní příslušnost a nemají tudíž právo volit ve volbách. Kromě toho nesmějí být zvoleni předsedou vlády, nebo vlastnit více než 33 % základního kapitálu soukromé obchodní společnosti. Náboženství Většina obyvatel knížectví (88,2 %) se hlásí k římskokatolické církvi. Kultura Nejznámějším andorrským spisovatelem byl Albert Salvadó, autor knih pro děti, historických románů i detektivek. Psal v katalánštině i španělštině. Organizátorem andorrského literárního života byl dlouhá léta novinář a spisovatel Rossend Marsol Clua, který emigroval ze Španělska pro své proti-francovské postoje a katalánské vlastenectví. Nejznámější andorrskou hudební skupinou je metalová Persefone. Udržován je i folklór, například lidové tance contrapàs a marratxa, zvláště v oblasti Sant Julià de Lòria. Spolu s Katalánci Andořané udržují tradici tance zvaného sardana. Patronkou Andorry je Panna Maria Meritxellská a její svátek 8. září je také největším svátkem v zemi. Andorra disponuje řadou velmi starých památek, často románských. K nejvýznamnějším patří kostel Sant Joan de Caselles nedaleko Canilla, kostel Sant Martí v La Cortinada nebo kostel v Santa Coloma. V roce 1997 byla založena státní Andorrská univerzita (Universitat d'Andorra). Sport Ve sportu dosahují Andořané největších úspěchů ve skialpinismu; Ariadna Tudel Cuberesová a Sophie Dusautoir Bertrandová mají v tomto sportu bronzové medaile z mistrovství Evropy. Sjezdový lyžař Marc Oliveras získal stříbrnou medaili na zimní univerziádě roku 2015, Carmina Pallasová na stejné akci získala stříbro a bronz. Běžec Antoni Bernadó je prvním a dosud jediným člověkem, který běžel pět olympijských závodů v maratónu. Basketbalový klub BC Andorra hraje nejvyšší španělskou soutěž. Rugbyový klub VPC Andorra XV zase hraje francouzskou první ligu. Specifickou sportovní disciplínou, hojně provozovanou i v Katalánsku, je castell – stavění věží z lidských těl. Andorra se řadí k fotbalově malým národům. Přesto v kvalifikaci na Mistrovství světa 2018 porazila Maďarsko. Nejúspěšnější fotbalový klub je FC Santa Coloma. Zajímavosti Andorra je samostatný stát, ale nikdy neměla svou vlastní měnu. Od 30. června 2011 je zde úřední měnou euro a Andorra má právo emitovat vlastní euromince. Andorra nemá vlastní poštovní služby. Poštovní služby zde provozují Francie a Španělsko, Andorra proto není členem Světové poštovní unie. Má však vlastní systém poštovních směrovacích čísel. Andorra nemá letiště ani železnice. Odkazy Reference Literatura Související články Seznam obcí v Andoře Seznam spoluknížat Andorry Externí odkazy Státy Evropy Katalánské země Diarchie Vnitrozemské státy Knížectví Evropské mikrostáty Státy Mezinárodní organizace frankofonie Evropské monarchie Pyreneje


text: Jako inerciální vztažná soustava se ve fyzice označuje taková vztažná soustava, v níž platí 1. Newtonův pohybový zákon, tj. těleso, na které nepůsobí žádná síla nebo výslednice sil je nulová, je v klidu nebo se pohybuje rovnoměrně přímočaře. Platí zde zákon setrvačnosti a každá vztažná soustava, je-li vzhledem k dané inerciální soustavě v klidu nebo pohybu rovnoměrném přímočarém, je rovněž inerciální. Jako příklad můžeme uvést stěny vagonu, který se pohybuje po přímé trati stálou rychlostí. Soustavy, v nichž neplatí 1. Newtonův pohybový zákon, se nazývají neinerciální vztažné soustavy. Vlastnosti Všechny inerciální vztažné soustavy jsou vůči sobě v klidu nebo v rovnoměrném přímočarém pohybu. Ve všech inerciálních vztažných soustavách probíhají fyzikální děje stejně (platí pro ně stejné fyzikální zákony). Z toho plyne, že je jedno, v které soustavě děje zkoumáme, všechny jsou pro fyzikální zkoumání rovnocenné. Lagrangeova funkce Uvažujme volnou částici, jejíž Lagrangeova funkce je . V inerciální vztažné soustavě jsou na tento lagrangián kladeny některé omezující podmínky. V inerciální soustavě je totiž prostor homogenní a izotropní a čas je homogenní. Homogenita prostoru znamená, že různé polohy v prostoru jsou ekvivalentní. Je-li tedy prostor homogenní, pak při posunutí o vektor budou mít fyzikální zákony stejný tvar. Homogenita prostoru má za následek, že Lagrangeova funkce je nezávislá na , tzn. . Homogenita času znamená, že různé časové okamžiky jsou ekvivalentní. Je-li tedy čas homogenní, pak při posunutí o (tedy do budoucnosti nebo do minulosti) budou mít fyzikální zákony stejný tvar. Homogenita času má za následek, že Lagrangeova funkce je nezávislá na , tzn. . Izotropie prostoru znamená, že různé prostorové směry jsou ekvivalentní. Je-li tedy prostor izotropní, pak fyzikální zákony budou mít stejný tvar při pootočení o libovolný úhel. Izotropie prostoru má za následek, že Lagrangeova funkce je závislá pouze na velikosti rychlosti a nikoliv na jejím směru. Lagrangián tedy nezávisí na , ale na . V inerciální soustavě tedy platí . Z předchozího a z Lagrangeovy rovnice plyne Integrací tohoto vztahu dostaneme Tato rovnice představuje podmínky na , na jejímž základě lze položit V inerciální soustavě se tedy rychlost nemění, což je obsahem formulace zákona setrvačnosti. Přejdeme-li od inerciální soustavy S k jiné soustavě S′ Galileiho transformací, pak soustava S′ bude také inerciální a bude v ní také platit . Skutečnost, že ve všech inerciálních soustavách jsou vlastnosti prostoru a času stejné a všechny zákony mechaniky v nich mají stejný tvar, je obsahem tzv. klasického (Galileiova) principu relativity. Volba soustavy souřadnic Souřadnice lze v daném inerciálním systému volit libovolně. Obvykle se volí takový systém souřadnic, který umožňuje zjednodušení matematického popisu sledovaného jevu. Nejběžnější je taková volba souřadnic, při níž je sledované těleso, resp. jeho hmotný střed, v počátku souřadnicového systému. V některých případech lze vhodnou volbou přejít od popisu pohybu v prostoru k popisu rovinného pohybu, či dokonce k ještě jednoduššímu případu pohybu po přímce. V inerciálních soustavách se používá především kartézský, sférický nebo cylindrický systém souřadnic pro popis prostorového pohybu. Pro popis rovinného pohybu se používá kartézský a polární systém souřadnic. Pokud je určitý pohyb popsán v nějaké inerciální soustavě, lze vhodnou transformací souřadnic provést přechod k jiné inerciální soustavě. Související články Neinerciální vztažná soustava Dynamika


Vybrušovaný vrták s 8% Co. do kovu - průměr 3,5 mm [HSS-G 3921-3,5] - 95,00 Kč : CP shop, šatní skříně a nábytek pro každého Úvod > Nástroje > Vrtáky do kovu > Vrtáky HSS-Co. 8% DIN 338 > Vybrušovaný vrták s 8% Co. do kovu - průměr 3,5 mm Vybrušovaný vrták s 8% Co. do kovu - průměr 3,5 mm Vysoce kvalitní vybrušovaný vrták HSS-Co. 8% DIN 338 typ N ve zlatohnědém provedení. Vrták má průměr 3,5 mm, úhel ostření 130°, jeho pracovní délka je 39 mm a celková délka 70 mm. Vrták je určen k vrtání legované i nelegované oceli, železa, litiny, nerezové oceli V2A nebo V4A až do tvrdosti 1400 N/mm2. Dodává se v plastové trubičce po 2 kusech Kód: HSS-G 3921-3,5 Informujte mě o změnách Vybrušovaný vrták s 8% Co. do kovu - průměr 3,5 mm


text: Josef Somr (15. dubna 1934 Vracov – 16. října 2022 Nová Ves pod Pleší) byl český herec. Působil v divadle, televizi, hrál v řadě filmů a často vystupoval i v rozhlase, namlouval postavy animovaných pořadů. Hrál mimo jiné v Brně, v Pardubicích, v pražském Činoherním klubu a nejdéle v pražském Národním divadle. Jedna z prvních rolí, kterou se proslavil, byla ve filmu Ostře sledované vlaky. V roce 2012 získal Českého lva za přínos české kinematografii a v roce 2014 Cenu Thálie za celoživotní činoherní mistrovství. Život Narodil se v jihomoravském Vracově jako prostřední ze tří bratrů do rodiny průvodčího Tomáše Somra a Aloisie roz. Fridrichové. V první polovině 50. let 20. století byl mj. brankářem místního fotbalového A-mužstva. Vystudoval gymnázium v Kyjově. V roce 1956 absolvoval brněnskou JAMU, dva roky hrál v Českém Těšíně, tři roky v brněnském Divadle bratří Mrštíků a čtyři roky v Pardubicích (1961 až 1965). V roce 1965 se stal členem pražského Činoherního klubu a v srpnu roku 1978 přešel do činohry pražského Národního divadla. Zde působil až do roku 2001, kdy angažmá ukončil. Desítky postav ztvárnil v televizních inscenacích. Před filmovou kamerou debutoval v roce 1964 ve snímku Obžalovaný a o dva roky později vytvořil nezapomenutelnou charakterní roli ve slavném filmu Ostře sledované vlaky. Jeho charakteristický hlas se často objevuje v rozhlase, kde se podílel například na úspěšném cyklu Pohádky tisíce a jedné noci. V roce 2001 obdržel za hlavní roli v představení The Gin Game, které se hrálo v pražském divadle Viola, Cenu Thálie. V roce 2005 obdržel z rukou prezidenta Václava Klause za svou celoživotní práci medaili Za zásluhy. V roce 1987 mu byl udělen titul zasloužilý umělec. Krátce udržoval vztah s herečkou Evelynou Steimarovou a poté s herečkou Jiřinou Třebickou. Jeho dlouholetou partnerkou byla herečka Zuzana Šavrdová. Manželkou byla Alena Somrová. V roce 2012 získal Českého lva za mimořádný přínos české kinematografii. O dva roky později mu byla 29. března 2014 udělena Cena Thálie za celoživotní činoherní mistrovství. Zemřel 16. října 2022 ve věku 88 let v sanatoriu Na Pleši u Mníšku pod Brdy, kde trávil své poslední dny. Filmografie 1960–1969 1964 Obžalovaný – role: vězeňský lékař 1966 Ostře sledované vlaky – role: výpravčí Hubička 1966 Hotel pro cizince – role: recepční 1966 Kinoautomat: Člověk a jeho dům – role: Pavel Svoboda 1967 Soukromá vichřice – role: Áda Vinš 1967 Piknik – role: Tall 1967 Údolí včel – role: Rotgier 1967 Muž, který stoupl v ceně – role: vrátný 1968 Žert – role: Ludvík Jahn 1968 Pražské noci – 3. Chlebové střevíčky – role: švec / abbé / domino 1969 Smuteční slavnost – role: Devera 1970–1979 Velká neznámá (1970) – 2. Vznášející se docent – psychiatr Dlouhá bílá nit (1970) (TV) – Vitásek Jeden z nich je vrah (1970) – Jelínek Nahota (1970) – Petráš Hlavní přelíčení (1971) (TV) – Maršík Vražda v hotelu Excelsior (1971) – Matouš Touha Sherlocka Holmese (1971) – doprovazeč Smrt černého krále (1971) – Vycpálek F. L. Věk (1971) (TV seriál) – aktuár Babička (1971) (TV) – Talián Byli jednou dva písaři (1972) (TV seriál) – doktor Vankorbeil Návraty (1972) – Kuneš Morgiana (1972) – opilec Rodeo (1972) – Hasman Slečna Golem (1972) – sňatkový podvodník Půlnoční kolona (1972) – major Zatykač na královnu (1973) – Ing. Vaněček 30 panen a Pythagoras (1973) – ředitel Dny zrady (1973) - učitel Poslední ples na rožnovské plovárně (1974) – Lenčin otec Motiv pro vraždu (1974) – 3. Kapsář – Roček Případ mrtvého muže (1974) – Voráč Hvězda padá vzhůru (1974) – Vocílka Slovácko sa nesúdí I. (1975) (TV seriál) Plavení hříbat (1975) – Ludva Dva muži hlásí příchod (1975) – kpt. Sychra Na konci světa (1975) – Permanenc Pomerančový kluk (1975) – Šáňo Páni kluci (1975) – Lopata Sebechlebskí hudci (1976) – vezír Léto s kovbojem (1976) – Studnička Smrt mouchy (1976) – otec Dým bramborové natě (1976) – Vlach Osvobození Prahy (1976) – Grospic Což takhle dát si špenát (1977) – Pereira Hop – a je tu lidoop (1977) – hostinský Merta Proč nevěřit na zázraky (1977) – Petrus Nemocnice na kraji města (1977) (TV seriál) – ředitel Pekař Čekání na déšť (1978) – Pavlův otec Radost až do rána (1978) – Kazan Tajemství Ocelového města (1978) – Vent Já jsem Stěna smrti (1978) – Fery Báječní muži s klikou (1978) – ouřada Deváté srdce (1979) – hejtman Kam nikdo nesmí (1979) – Milan Indiáni z Větrova (1979) – Podešva Postavení mimo hru (1979) – Arnold Božská Ema (1979) – kapitán Čas pracuje pro vraha (1979) – Šimandl 1980–1989 Brontosaurus (1980) – inspektor Půl domu bez ženicha (1980) – Sámek Něco je ve vzduchu (1980) – Macoun Blázni, vodníci a podvodníci (1980) – poručík Mácha Evžen mezi námi (1980) – Koutný Zralé víno (1981) – Ovečka Pytláci (1981) – otec Pozor, vizita! (1981) – Kafka Malý pitaval z velkého města (1982) (TV seriál) – hospodský v epizodě Muž s punčochou Poslední propadne peklu (1982) – Fyzikus Jak svět přichází o básníky (1982) – profesor Ječmen Vinobraní (film) (1982) – Procházka Slavnosti sněženek (1983) – Vyhnálek Modré z nebe (1983) – inspektor, starosta, principál Anděl s ďáblem v těle (1983) – Halík Tři veteráni (1983) – Servác Rozpaky kuchaře Svatopluka (1984) (TV seriál) – kuchař Křikava Slečna Máry (1984) (TV) Povídky malostranské (film) (1984) (TV) Jak básníci přicházejí o iluze (1984) – Ječmen Hele, on letí! (1984) – Bican Třetí patro (1985) (TV seriál) – otec Sláma Duhová kulička (1985) (TV) Fešák Hubert (1985) – Pašek Vesničko má středisková (1985) – ředitel Dřevoplechu Mladé víno (1986) – Ovečka Kdo se bojí, utíká (1986) – Smrček Můj hříšný muž (1986) – Bárta Kam doskáče ranní ptáče (1987) – Mrázek Strašidla z vikýře (1987) – Napakunk Jak básníkům chutná život (1987) – Ječmen Dobří holubi se vracejí (1987) – primář Dobrotka Anděl svádí ďábla (1988) – Halík Cirkus Humberto (1988) (TV seriál) – kapelník Selnický Evropa tančila valčík (1989) – hrabě Berchtold Blázni a děvčátka (1989) – Kozel Konec starých časů (1989) – Charousek Skřivánčí ticho (1989) – Jára Případ pro zvláštní skupinu (1989) (TV seriál) – mjr. Drnek 1990–1999 Poslední motýl (1990) – Stadler Osudné dveře (1991) (TV) Hřbitov pro cizince (1991) (TV) Černí baroni (1992) – hostinský Kačenka a strašidla (1992) – notář Weber Kačenka a zase ta strašidla (1992) – notář Weber Helimadoe (1993) – doktor Hanzelín Konec básníků v Čechách (1993) – profesor Ječmen Jedna kočka za druhou (1993) – Viktor O zvířatech a lidech (1994) (TV) Akáty bílé (1996) – kněz Zkřížené meče (1997) – král Zdivočelá země (1997) – doktor Holubec Stůj, nebo se netrefím (1998) – Pecka 2000–2009 Zvonící meče (2000) – král Na zámku (2000) (TV) – hrabě Případy detektivní kanceláře Ostrozrak (2000) (TV seriál) – inspektor Vodička Zázračné meče (2001) – král Uniforma (2001) (TV) Královský slib (2001) – magistr Poslání s podrazem (2002) (TV) Vyvraždění rodiny Greenů (2002) (TV) – Van Dine Čert ví proč (2003) – král Dobromil Jak básníci neztrácejí naději (2004) – Ječmen Probuzená skála (2004) (TV) Anděl Páně (2005) – rychtář O rodičích a dětech (2007) – otec U mě dobrý (2008) 2010–2022 Saxána a Lexikon kouzel (2011) Vrásky z lásky (2012) Šťastný smolař (2012) - hrobník Kovář z Podlesí (2013) – starosta Jak básníci čekají na zázrak (2016) – profesor Ječmen Televize 1968 Spravedlnost pro Selvina (TV inscenace) – role: lékař 1969 Kaviár jen pro přátele – role: František 1969 Bližní na tapetě (TV cyklus mikrokomedií Malé justiční omyly) – role: úředník přestupkového oddělení Národního výboru (1.příběh: Nactiutrhač) 1970 Svatební noc (TV inscenace povídky) – role: klavírista Láďa 1970 Alexandr Dumas starší (TV inscenace) – role: kníže Eduard Arieta 1970 Byly noci májové (TV inscenace) – role: neurčena 1973 Čestné kolo (TV film) – role: trenér Dušek 1974 Byl jednou jeden dům (TV seriál) – trafikant Soumar 1974 30 případů majora Zemana (TV seriál) - hospodský Karel Prágr 1976–1981 Nemocnice na kraji města (TV seriál) – ředitel nemocnice Pekař 1977 Nikola Šuhaj loupežník (TV film) – role: strážmistr 1979 Nebožtíci na bále (TV adaptace humoresky) – role: nemocniční doručovatel 1981 Můžeš mi odpustit? (TV mikrokomedie) – role: Karel 1981 Jasnovidec (TV inscenace povídky) – role: Janowitz 1991 Svědkyně (TV film) - role manžel Hraběta 1996 Hospoda (TV seriál 1 díl) – role: bratr Šípek 1997 Arrowsmith (TV film 3 díly) – role: profesor Gottlieb 2003 Bankrotáři (TV film) – role:filozof McFerel 2004 Místo nahoře (TV seriál) – role: Doskočil st. 2005 Povodeň (TV film) – role: Arnošt 2009 Dům U Zlatého úsvitu (TV film) 2009 Ďáblova lest (TV film) Dabing Začátek dlouhého podzimu (1990) – Havlíček Rozhlas 1990 František Pavlíček:Konec patriarchátu: z mé lukovské kroniky, v roce 1990 zpracováno v Českoslovcenském rozhlasu jako osmidílný rozhlasový seriál. Pro rozhlas upravil Jaroslav Pour, v režii Vladimíra Tomeše četl Josef Somr. 1993 Alphonse Daudet:Mezek papeže Bonifáce a jiné povídky, Český rozhlas, sedmidílný rozhlasový seriál, překlad: Jaroslav Šonka, připravila: Dagmar Hubená, režie: Josef Lédl četli Josef Somr a Jiří Knot. 2001 František Pavlíček: Svatojánské vřesy, původní rozhlasová hra o složitosti a křehkosti lidských vztahů. Hudba Vladimír Rejlek, dramaturgie Jana Weberová, režie Ludmila Engelová. Hrají: Josef Somr, Daniela Kolářová, Lenka Krobotová, Vladimír Brabec, Ladislav Mrkvička, Johanna Tesařová, Václav Vydra, Jaromír Meduna a Radovan Lukavský. 2001 Joseph Sheridan Le Fanu: Ten, který tě nespouští z očí. Přeložil a zdramatizoval Josef Hlavnička, hudba Petr Mandel, dramaturgie Jana Weberová, režie Hana Kofránková. Osoby a obsazení: Patrick O ́Grady (Otakar Brousek), kapitán James Barton (Ladislav Frej), Patrik, právník, potomek O ́Gradyho (Ivan Trojan), Generál Montague (Josef Somr), Macklin (Stanislav Fišer), Doktor Richards (Miloš Hlavica), George Norcott (Jiří Ornest), neznámý (Stanislav Oubram), Hawkins (David Novotný), Fiakrista (Steva Maršálek), hlas (Richard Honzovič) a Lady Rochdaleová (Věra Kubánková). 2004 Paul Barz: Viva Verdi aneb Šťastná náhoda dějin hudby. Hra ze života Giuseppa Verdiho a Arriga Boita. Překlad: Miroslav Stuchl; dramaturgie: Jana Paterová; hudba: Petr Mandel; režie: Vlado Rusko; hrají: Josef Somr (Verdi), Michal Zelenka, Vladimír Brabec, Zdena Hadrbolcová a další. 2007 Daniela Fischerová: Cesta k pólu, příběh o hledání smyslu života na samém jeho konci. Hudba: Marko Ivanović, dramaturgie: Martin Velíšek, režie: Hana Kofránková. Hrají: Jiřina Jirásková, Josef Somr, Viola Zinková, Bořivoj Navrátil, Vilma Cibulková, Zdeněk Hess, Miriam Kantorková, Hana Brothánková a Jan Polívka. 2011 George Tabori: Jak být šťastný a neuštvat se, Český rozhlas, překlad: Magdalena Štulcová, dramaturgie: Hynek Pekárek, režie: Aleš Vrzák. Hráli: Vypravěč a Starý Cvi (Josef Somr), Mladý Šabtaj Cvi (Kamil Halbich), Iokaste (Eliška Balzerová), Oidipus (Jan Dolanský), Don John (Alois Švehlík) a Amanda Lollypop (Pavla Beretová) 2009 Milena Mathausová: Měděné zrcadlo, nedělní pohádka, Český rozhlas Dvojka, role: Filibert; režie Vlado Rusko. 2011 Jules Verne-Dimitrij Dudík: Na Kometě. – Steampunkový rozhlasový muzikál. (2011) Muzikál Na kometě byl v anketě Neviditelný herec posluchači oceněn a označen za nejlepší rozhlasovou inscenaci roku, Viktor Preiss zároveň za roli kapitána Servadaca získal cenu za nejlepší mužský herecký výkon. Inscenace úspěšné reprezentovala tvorbu Českého rozhlasu na mezinárodních festivalech Prix Marulic a na slovenském mezinárodním festivalu rozhlasových her pro děti a mládež Prix Ex Aequo. Jules Verne. Dobrodružný muzikál. Z francouzského původního vydání Hector Servadac. Voyages et aventures à travers le monde solaire přeložil Václav Netušil. Scénář a režie Dimitrij Dudík. Texty Bogdan Trojak. Hudba Kryštof Marek. Zvukový design Tomáš Pergl. Mistr zvuku Radek Veselý. Střih Jana Fišerová. Produkce Jana Knappová. Osoby a obsazení: kapitán Servadac, Francouz (Viktor Preiss), Ben Zuf, jeho vojenský sluha, Francouz (Ota Jirák), kníže Timašev, Rus (Michal Pavlata), plukovník Murphy, Angličan (Josef Polášek), major Oliphant, Angličan (Petr Čtvrtníček), Angelika (Lucie Černíková), Pablo, mladý hoch, Španěl (Martin Písařík), Izak Hakhabut, německý žid, zapálený obchodník (Arnošt Goldlflam), Rosette, profesor astronomie, Francouz (Josef Somr), vypravěč (Jan Rosák). 2016 William Shakespeare: Sen noci svatojánské, Český rozhlas, překlad: Martin Hilský, rozhlasová adaptace: Klára Novotná, režie: Martina Schlegelová, dramaturgie: Renata Venclová, zvukový design a hudba: Jakub Rataj, produkce: Radka Tučková a Eva Vovesná. Osoby a obsazení: Karel Dobrý (Oberon), Helena Dvořáková (Titanie), Pavla Beretová (Puk), Viktor Preiss (Hrášek), Josef Somr (Hořčička), Jaroslav Kepka (Pavučinka), Miroslav Krobot (Poříz), David Novotný (Klubko), Martin Myšička (Střízlík), Václav Neužil (Píšťala), Hynek Čermák (Fortel), Klára Suchá (Hermie), Tereza Dočkalová (Helena), Petr Lněnička (Lysandr), Jan Meduna (Demetrius), Kamil Halbich (Theseus), Tereza Bebarová (Hippolyta), Jan Vondráček (Egeus) a další. 2017 Šárka Kosková – Břicho Radegasta. Joska – Pavel Zedníček, Krkavec – Josef Somr, Ondra – Marek Holý, Rozina – Antonie Talacková, Johanka – Klára Suchá, vypravěčka – Jana Štěpánková, Honzík – Jan Vokrouhlecký, Rozárka – Anna Šubrtová, sedlák – Jaroslav Vlach, selka – Martina Hudečková, otec Štefky- Miroslav Táborský, Albína – Hana Seidlová, Dora – Anna Suchánková, Juliška – Andrea Elsnerová, Radegast – Stanislav Šárský. Hudba – Kryštof Marek, režie – Dimitrij Dudík. Za tuto roli získal Josef Somr hlavní cenu v anketě Neviditelný herec. Komentáře Osudy dobrého vojáka Švejka I.–IX. (1986) Stopařky neberu (1990) Proměny Pražského hradu (2004) (středometrážní) Odkazy Reference Literatura Česká divadla : encyklopedie divadelních souborů. Praha : Divadelní ústav, 2000. 615 s. . S. 33, 34, 269, 327, 495, 531. FIKEJZ, Miloš. Český film : herci a herečky. III. díl : S–Ž. 1. vyd. Praha : Libri, 2008. 907 s. . S. 181–186. Petr Hořec, Olga Nytrová: Jak slavívali a slaví slavní, Euromedia Group a Knižní klub : Praha, 1999, str. 133–8, Kolektiv autorů: Národní divadlo a jeho předchůdci, Academia : Praha, 1988, str. 458–9 Externí odkazy Josef Somr v souborném katalogu Akademie věd ČR Josef Somr na Dabingforum.cz Josef Somr v cyklu České televize Na plovárně Čeští herci Čeští divadelní herci Čeští filmoví herci Čeští televizní herci Čeští dabéři Herci Národního divadla Herci Činoherního klubu Lidé Městského divadla Brno Herci Těšínského divadla Českoslovenští zasloužilí umělci Držitelé Ceny Thálie za celoživotní mistrovství – činohra Držitelé Ceny Thálie – činohra Držitelé ceny Křišťálový glóbus Držitelé Výroční ceny AČFK Nositelé medaile Za zásluhy (Česko) Absolventi Divadelní fakulty Janáčkovy akademie múzických umění Fotbalisté FC Vracov Držitelé Českého lva za mimořádný přínos české kinematografii Čestní občané města Kyjova Absolventi Klvaňova gymnázia Osobnosti Moravy Narození v roce 1934 Narození 15. dubna Narození ve Vracově Úmrtí v roce 2022 Úmrtí 16. října Úmrtí v Nové Vsi pod Pleší Muži


text: Recenze filmu: Musíme si promluvit o Kevinovi Vychovávat potomky prostě není žádná sranda. film recenze Musíme si promluvit o Kevinovi Hrají: umořená Tilda Swinton, děsivý Ezra Miller O čem to je? Eva (Tilda Swinton) byla novinářka cestující po celém světě a píšící průvodce. Jenže společnost po vás chce, abyste se usadili, měli potomky a manžela, takže tak přesně to udělá. Zdá se, že z toho nemá příliš radost a nijak ji to nenaplňuje, což se velice rychle odrazí v chování jejího syna, odmlouvajícího spratka, který by potřeboval pořádně naplácat na zadek. Což Eva neudělá. Tiše trpí, usmívá se a nenávist ukrývá za hranou lásku. A pak že za to, co z dětí vyroste, nemohou rodiče a jejich výchova. Co se povedlo? Čím méně toho víte o ději tohoto filmu, tím lépe. Zpočátku sice budete tápat, co se vlastně děje, protože děj přeskakuje mezi různými časovými obdobími, a vaší jedinou orientační pomůckou je měnící se účes hlavní hrdinky, ale díky tomu do poslední chvíle netušíte, co se chystá a co se bude dít dál. Představuje si Eva, že je její syn něco jako ten chlapeček z filmu Přichází Satan? Proč to nevidí ostatní? Namlouvá si to? A proč mu sakra pořádně nenařeže na prdel?! Co se nepovedlo? Tohle rozhodně není film pro všechny. Musíme si promluvit o Kevinovi je hodně zvláštní psychologická sonda do hlavy hrdinky, která je skvěle natočená a má vynikající herecké výkony, ale chápeme, že ne všichni něco takového dokážou ocenit. Verdikt: Film, po jehož zhlédnutí nebudete chtít děti. BONUS: Děti, které vraždí Ty nevinné tváře mohou být občas také docela podlé svině. Who Can Kill a Child? (1976) Tenhle pološílený španělský snímek se k nám oficiálně vůbec nedostal a je to dost škoda. Pár anglických turistů se ve Španělsku dostává do vesnice, kde žijí jen děti. A ty děti si zase tolik nehrají. Pokud nepočítáte to, že rády zběsile vraždí. Po tomhle filmu už neuvidíte žádného prcka tak jako dřív. To zaručujeme. Přichází Satan! (1976) Ten černovlasý chlapeček vypadal tak roztomile. Tedy do té doby, než se pokusí zabít prvního člověka. Od té doby vypadají všichni zachmuření chlapečci dost nebezpečně. Kruh (2002) Dlouhovlasá holčička vystupující z televizní obrazovky děsila v nočních můrách lidi ještě pár let poté, co byl Kruh uveden do kin. Dneska z té herečky vyrostla mimochodem dost sexy kočka. Najděte si ji. Jmenuje se Daveigh Chase.


source: CulturaX

text: Víte, jak správně skladovat víno? | Deník CZ Vybrali jsme pro vás 5 základních tipů, které vás zasvětí do tajů archivace. 1) Nechte si poradit Pozor, ne každé víno je vhodné k archivaci. Je třeba rozlišovat mezi víny běžnými (většinou v nižších cenových kategoriích) a víny vhodnými k uskladnění. Vína základní, tedy tzv. vína k okamžité spotřebě, bývají lehčí, bez kvalitního korkového uzávěru, nedostatečné kvality a s celkově malým potenciálem k dalšímu staření. Taková vína jsou vyrobena ke konzumaci zpravidla do 3 let od ročníku sklizně. Předpoklad pro delší skladování mají vína od prověřených a renomovaných vinařů, z dobrých a špičkových ročníků. Taková vína jsou vyrobena z nejlepších surovin (hroznů), které má daný vinař k dispozici a splňují určitá kvalitativní kritéria s předpokladem vývoje vína v lahvi. Nebojte se proto před koupí kvalitního vína využít odborného poradenství – jeden z největších distributorů a prodejců Global Wines & Spirits nabízí rady odborníků, jak ve svých kamenných pobočkách v Praze a Brně, tak na e-shopu www.global-wines.cz, kde můžete využít poradenství přes zákaznickou linku v klidu z pohodlí domova. 2) Dávejte pozor, jak víno pokládáte Poloha vína je pro jeho dlouhodobé skladování velmi důležitá (mluvíme o skladovací době delší, než 2 roky). Vždy víno pokládejte vodorovně, ne na stojato. Důvodem je hlavně konstantní zvlhčení korku, který si tak udrží nepropustnost a víno je méně náchylné na negativní změnu chuťového projevu. To platí i pro vína se šroubovým uzávěrem (i vína s tímto uzávěrem jsou vhodná k uskladnění). Důležité je udržet víno v klidu a do konzumace s ním hýbat jen minimálně – uložené víno byste tedy neměli příliš často přesouvat či nechávat poblíž mechanických přístrojů, které by mohly způsobit chvění či otřesy. Dejte si rovněž pozor, abyste neměli víno uložené poblíž chemikálií nebo čistících prostředků, aby "nenačichlo" nežádoucími pachy. 3) Vyberte vhodnou teplotu a světlo Ideální teplota pro dlouhodobé skladování by měla být mezi 9–11 °C. Důležité však je, aby teplota byla stabilní a nekolísala (meziroční rozdíl teplot by měl být nižší než 2 °C). V případě, že by teplota nebyla stálá, může postupem času docházet ke znehodnocení vín. Vlhkost by pak měla být zhruba 65–80 %, nižší vlhkost může způsobit odpařování vína, zatímco vyšší zapříčiňuje vznik plísní. Správné skladování vyžaduje rovněž vhodné osvětlení, nejlépe se vínu daří ve tmě. 4) Vsaďte na domácí vinotéku Pokud jste milovníky vína a nemáte k dispozici vhodné "sklepní" prostory ke skladování, pak se vám zaručeně vyplatí investovat do domácí vinotéky. Jsou navrhovány tak, aby udržovaly konstantní teplotu vín a chránily jeho obsah proti UV záření. Vinotéky mají většinou prosklená dvířka, díky nimž máte přehled o jejich obsahu, aniž byste narušovali vnitřní prostředí. Zároveň některé z nich obsahují také dvě teplotní zóny. Proto můžete mít v jedné vinotéce uskladněná vína "na delší dobu" s těmi k okamžité spotřebě, nebo v takových vinotékách můžete chladit více druhů vín. Cena se odráží od velikosti a vybavení, nejlevnější se dá sehnat již od 5 000 Kč. Před výběrem vinotéky si také rozmyslete její umístění – do interiéru bytu či domu volte raději kvalitnější a méně hlučné výrobky. Berte také v úvahu dobu, po kterou chcete vína uskladnit. Domácí vinotéky jsou vhodné spíše pro střednědobé skladování v řádu let. Pokud zvažujete uskladnit víno na 8–10 a více let, pak začněte přemýšlet o vlastním sklepě. 5) Myslete na životnost Vybraná vína určená k archivaci vydrží i několik desítek let. Naopak vína určená k okamžité spotřebě byste archivací znehodnotili. Lehká růžová a jednodušší bílá vína jsou určena ke konzumaci přibližně do 1–2 let od ročníku uvedeného na etiketě, lehčí červená vína a standardní bílá vína pak do 2–5 let. Pokud s archivací teprve začínáte, vždy je dobré vsadit na radu experta. Nebojte se proto svěřit do rukou odborníků. V Global Wines & Spirits vám pomůžou vybrat ideální víno k dalšímu vývoji v lahvi, které vám časem zpříjemní ty nejdůležitější životní události a učiní je tak ještě výjimečnějšími.


16. 5. 2012 Captain America and the Avengers Firmu Data East jsem si spojoval s hrami jako Dragon Ninja (neboli Bad Dudes), Robocop, Joe and Mac a hlavně Midnight Resistance. Respektive s domácími porty (jmenovitě na Amigu) automatových hitů. Na doporučení Minitrollovo (a také prostě proto, že jsem mu chtěl udělat radost), jsem se podíval na jejich beat'em'up Captain America and the Avengers. Už jsem jednou o této hře četl právě na blogu Kultury Kriplů, avšak nějak mne na první pohled nenahlodala dostatečně. Nyní jsem uchopil do ruky mocný joystick a podíval se hře na zoubek. Jako vždy - report podávám formou mikroshrnutí podstatných informací. Grafika Když jsem poprvé viděl obrázky ze hry, nepůsobily na mne přesvědčivě. Postavičky jsou malé, pozadí jakoby mdlé. V pohybu ale hra vypadá mnohem lépe. Autoři se skutečně snažili zachytit komiksovost předlohy tím, že hrdinové a nepřátelé jsou v sytých barvách a pozadí je zasněně pastelové. Chvíli jsem si na to zvykal a nakonec se mi hra začala i líbit. Velkým plus jsou také komiksové obrázky vyprávějící příběh - pomáhají chápat styl grafiky jako záměr. Prostředí jsou celkem bohatá, ve hře kombinujeme klasický beat'em'up pohled na věc a střílečku s raketkou ála R-Type nebo Project-X. Scrolling je plynulý, animace tro 1000 chu chudší, ale na rok 1991 jde o dobrý výkon. Dobře zachycuje západní styl komiksů. Zvuk Překvapilo mne, že hra je poměrně komplexně namluvená, všechny animace i předmluvy u bossů během hry. Kvalita samplů je sice všelijaká, ale rozumět tomu celkem jde. Zvuky během hry nejsou nějak výrazné a hudba mi splývala - mám pocit, že celou dobu hrála jenom jedna odrhovačka, která mne nedonutila napsat pochvalnou ódu. Hratelnost Hra disponuje několika prvky, které odkazují k naprostým kořenům žánru a proto se hraje dobře. V prvé řadě - na celou hru stačí jen dvě tlačítka - mlácení a skákání, případně kombinace obou dělá speciální útok. Naši nepřátelé mají povětšinou stejnou škálu, nečeká nás nijaké překvapení ve formě plošných útoků (s výjimkou některých bossů) nebo nějaké podrazy. Hra tak umožňuje nahnat nepřátele do jednoho rohu a tam je nelítostně zmydlit. Střílecí pasáže jsou poměrně standardní, potěšila mne možnost se krýt proti čelním útokům. Hru je možné hrát až ve čtyřech hráčích. Nyní jsem ji testoval pouze sám. Obtížnost Koncept hry je soustředěný okolo vln nepřátel, kteří se na obrazovce objeví v co nejnepříjemnější kombinaci a naším úkolem je takticky oběhnout tyto vlny tak, aby nenatropily moc škody. Protože je ovládání správně citlivé a hra přehledná po celou dobu, dá se brzy najít grif na obíhání a tak mi hra přišla svou obtížností chvílemi až snadná. Výjimkou jsou samozřejmě bossové, kteří sice mají čitelné schémata pohybu a útoku, ale při prvním setkání je není možné ihned odhalit, což je správné. Střílecí pasáže mi přišly vysloveně snadné a musím ocenit, že hra bere v ohled rychlost drcení tlačítka (což umím pěkně rychle!). Postavy disponují zdravíčkem, takže vydrží celkem dost. Je velice milé, že si lze extra mincí koupit jedno zdravíčko navrch, jakoby léčení (v praxi to nahrazuje nutnost vhodit minci až v okamžiku smrti). Na dohrání hry jsem potřeboval 28 mincí, při druhém hraní dám krk na to, že to půjde pod polovinu. Atmosféra Mám rád komiksy a i když zrovna ty od Marvela mi moc neříkají, hra si díky grafice zachovává správnou atmosféru. Nezmínil jsem, že jednotlivé útoky jsou doprovázeny také grafickými citoslovci jako WHACK, BOOM a SWOOSH. Občas bych přísahal, že jsem zahlédl i WTF, když byl chumel bitých nepřátel větší. Trochu mne zklamalo, že drtivá většina nepřátel, včetně většiny bossů, je stejně velká, jako náš hrdina, takže trochu mizí pocit monumentálnosti. Například Juggernaut je v podání Marvel vs Capcom 2 zhruba třikrát větší, než Captain America - nikoliv v této hře. Každopádně se hře nedá odpárat ten správný komixový feel a to jsou cenné body navrch. Závěr Captain America and the Avengers jsou v retrospektivním pohledu výjimečná hra díky jadernému pojetí hratelnosti a souhře až čtyř hráčů. Avšak i dneska nemohu říci, že by mne hra nebavila. Docela se těším, až si ji zahraju s někým ve dvojici (ano, to je na Minitrolla ;). Hodnotím 786/M. 2 komentáře:


text: Č. 5/II/2006 ZP Pro vznik odpovědnosti za škodu podle ustanovení § 420 občanského zákoníku, eventuálně podle ustanovení § 420a téhož zákona musejí být kumulativně splněny podmínky vzniku odpovědnosti, kterými jsou porušení právní povinnosti (resp. okolnost mající původ v povaze přístroje nebo jiné věci, jichž bylo použito), vznik škody a existence příčinné souvislosti mezi nimi. Rozhodnutí odvolacího soudu shodně se soudem prvního stupně vychází ze skutkového závěru, jehož správnost nemůže být v tomto řízení přezkoumána (srov. § 241a odst. 3 o. s. ř.), že v řízení nebyl prokázán vznik škody, když k objektivnímu zhoršení stavu oka žalobce po provedených operacích nedošlo, a při lékařském zákroku a následném ošetření nebyla porušena právní povinnost (§ 420 obč. zák.) a ani nedošlo k poruše použitých přístrojů a nástrojů nebo k jiné okolnosti, zakládající odpovědnost podle ustanovení § 421a občanského zákoníku.


Paměťová karta Kingston microSDHC CL10 UHS-I 32GB, 80R + SD adaptér Hledáte vhodnou paměťovou kartu pro ukládání nebo zálohování svých fotografií, videí a jiných dat ze smartphonu nebo...