text: Politická strana je politická organizace, která nominuje kandidáty do veřejných úřadů pod svým vlastním jménem, prosazuje určitou ideologii, nebo je vytvořená za účelem řešení nějakého problému. Politická strana je charakterizována: snahou o získání politické moci ve volbách, dobrovolnou, otevřenou a trvalou organizací, společnými zájmy jejích členů (respektive alespoň jedním společným zájmem). Politická moc přitom nemusí být získána ve volbách, pokud jde o totalitní nebo např. exilové strany. Také podmínka, že strany jsou trvalé, nemusí platit zcela obecně. Termín politických stran je velmi široký, a proto je jeho přesné vymezení obtížné. Politické strany mohou mít navzájem jen velmi málo společného – mohou se skládat z několika členů nebo mohou mít několik milionů členů, některé jsou otevřeny všem zájemcům o členství, členy jiných se mohou stát pouze představitelé určité skupiny lidí, strany mohou fungovat pouze v rámci jednoho státu nebo být nadnárodními organizacemi. Významným kritériem je také aktivita strany, protože v některých zemích jsou strany aktivní pouze v období voleb, jinde pracují v podstatě nepřetržitě. Související pojmy Politická strana se poněkud odlišuje od politického hnutí, které má obecně volnější organizaci, ale často se stává, že si označení „hnutí“ (nebo společenství, liga, aliance, unie apod.) vloží do svého názvu i politická strana, aby tak vyjádřila, že její struktura je odlišná od ostatních politických stran v zemi. V České republice je podle zákona č. 424/1991 Sb., o sdružování v politických stranách a v politických hnutích, politické hnutí totéž, co politická strana. Politickou stranu je třeba odlišit také od zájmové skupiny, jíž se rozumí seskupení lidí spojených určeným společným zájmem – ať už jde o odbory, menšinové zájmové skupiny, různé typy lobbistických skupin, studentská křídla politických stran apod. Pojem má poněkud obecnější záběr než politická strana, od níž se zájmové skupiny liší tím, že se politické soutěže neúčastní přímo. Politické strany se původně vyvinuly ze zájmových skupin. V současnosti sice většinou fungují také v rámci politické strany nebo i napříč stranami, často se ale stává, že se ze zájmové skupiny vytvoří nová politická strana. Straník / nestraník je označení pro člověka, který je / není členem nějaké politické strany. Typicky občan nemusí být členem žádné strany, a může být členem nanejvýše jedné strany: Ne ze zákona, nýbrž ze stanov stran samotných, protože strany si vzájemně konkurují (přetahují se nejen o voliče, též i o straníky), tedy se vůči sobě vymezují. Vznik politických stran Pokud jde o vznik politických stran, je třeba rozlišovat dvě úrovně: Politické strany se vytvářejí jako nové organizace ve státě, který dosud svůj stranický systém nemá. Politické strany rozšiřují existující stranický systém. Historicky se politické strany vytvořily jako zájmové skupiny uvnitř parlamentu (nejznámějšími příklady jsou Senát antického Říma, anglický a britský parlament, francouzská první republika). Proto také se nazývají stranami, tj. částmi parlamentu, původně především levá a pravá strana (proto pravice a levice) z pohledu předsedajícího, tj. krále. Teprve s rozšířením volebního práva se stává nutností, aby se i mimoparlamentní aktivisté navzájem sdružili do skupin se společnými zájmy, a vznikají tak politické strany, jak jsou známy dnes. Současné politické strany mohou vznikat jak na úrovni parlamentu, tak na úrovni občanů; příčiny mohou být různé, ale vždy jde o úsilí vyplnit některé prázdné místo ve stranickém systému. V České republice je podle zákona č. 424/1991 Sb., o sdružování v politických stranách a v politických hnutích, ke vzniku politické strany nebo politického hnutí potřeba tříčlenného přípravného výboru, petice s alespoň 1 000 podpisy, stanovy a registrace u Ministerstva vnitra. Proti neregistraci se lze bránit ve správním soudnictví. Bez přesného rozlišení se rozumí hnutím volnější sdružení, než strana, často přechodně, do ustavení pevnější vnitřní struktury, pravomocí a orgánů. Funkce politických stran Politické strany nejsou pouhým nástrojem k soupeření o politickou moc, jejich funkce jsou širší. Tyto funkce by měly být nejprve rozděleny na funkce každé jednotlivé strany a funkce všech politických stran jako celku. U funkcí jednotlivých politických stran je dále třeba rozlišit ty, které splňuje každá strana v systému (univerzální), a funkce, charakteristické jen pro některé strany (speciální). Obecně lze funkce rozdělit takto: Formulace společných cílů a zájmů. Každý občan má nějaké politické zaměření, ale protože není možné, aby jej každý jednotlivec uplatnil sám za sebe, vytvářejí se politické strany, které sdružují lidi s podobnými zájmy, za něž pak mohou bojovat společně. Nutno dodat, že tato funkce náleží i zájmovým skupinám, teprve v okamžiku, kdy začne skupina usilovat o uplatnění svých zájmů prostřednictvím voleb, stává se de facto politickou stranou. Mobilizace společnosti. Zatímco první vymezená úloha směřuje do nitra politické strany, druhá funkce je vnějším projevem každé strany. Politické strany jsou nástrojem, který usnadňuje zapojení široké veřejnosti do politiky státu, a to prostřednictvím voleb, informováním společnosti a získáváním a politickou výchovou nových členů. Ne všichni voliči hodlají přímo vstupovat do politických stran nebo se v nich angažovat a své politické názory a ideové preference prezentují prostřednictvím voleb. Socializace politiky a stabilizace vládních orgánů. Třetí funkce určuje, že politické strany nezajišťují komunikaci pouze směrem od voliče k politikovi, ale i naopak – politik je odpovědný své straně a jejím prostřednictvím i občanům. Měl by tedy respektovat zájmy své strany, pokud chce být znovu zvolen. Politické strany napomáhají tomu, aby vládní orgány byly stálé, bez častých, chaotických změn. Je zřejmé, že se všechny tři hlavní funkce mohou uplatnit jak na parlamentní úrovni – kde je samozřejmě jejich politický dopad daleko významnější, tak i na úrovni mimoparlamentní – strany pomáhají utvářet názory a hodnotový žebříček voličů i politiků. Typologie politických stran Tradiční rozdělení Tradičně se politické strany dělily na kádrové a masové. Tato typologie má sice význam spíše historický, ale přesto lze obě tendence v různé míře vypozorovat i v současných politických stranách. U kádrových stran jde především o kvalitní členskou základnu – tyto strany se snaží získat osobnosti, které straně přinesou co nejvíce hlasů – ať už jde o charismatické, významné osobnosti, finanční podporovatele nebo specialisty na stranický vývoj. Masové strany se snaží politické moci dosáhnout zejména šíří svých zájmů – tak, aby jejich program oslovil co nejvíce voličů. Pravolevé rozdělení Jiným roztříděním politických stran, které má v politické soutěži zpravidla největší význam, je umístění na dimenzi pravice – levice. Za pravicové se označují strany konzervativní, monarchistické, hájící staré pořádky, nevměšování státu do ekonomické soutěže a stojící na náboženství a tradiční rodině. Levice zahrnuje strany, které obhajují zájmy nižších a středních vrstev, sociální rovnosti, centralizace politické moci a náboženské rovnosti (příp. antináboženské zaměření). Do jejich programů patří rozsáhlé sociální zabezpečení, vysoké zdanění příjmů a státní zásahy do ekonomického fungování státu. Mezi levicové se zpravidla zařazují také strany ekologické (strany zelených). Centristické strany se zpravidla snaží vytvářet kompromisní politiku mezi pravicí a levicí, často se jedná o strany liberální, pokrokové, hájící práva menšin a občanské svobody. Někdy členové těchto stran prohlašují, že do pravolevé dimenze nezapadají a že vytvářejí samostatný politický rozměr. Teorie cleavages Protože pravolevé rozdělení nemusí vždy vystihnout politickou koncepci všech významných stran, byla vytvořena teorie tzv. cleavages (angl. rozpor, štěpení, rýha), která se zabývá tím, podle jakých kritérií se voliči rozdělují do skupin, jaká kritéria jsou pro voliče při hlasování významná. S teorií cleavages poprvé vystoupili norský politolog Stein Rokkan (1921–1979) a americký politolog Seymour Martin Lipset (1922–2006) v roce 1967. V současnosti lze hlavní kritéria štěpení vymezit takto: Dimenze socioekonomická. Tato dimenze se kryje s dimenzí pravice-levice tak, jak je obecně vnímána – pravicové strany podporují volnou tržní ekonomiku s malým státem, levicové usilují o sociální stát. Odráží rozpor mezi třídami (vrstvami, stavy) podle zdrojů živobytí, resp. ekonomické aktivity: vlastníků a organizátorů – podnikatelů, nevlastníků kapitálu, ekonomicky samostatných s vlastními příjmy, ekonomicky závislých zaměstnanců, často nepřesně označovaných za „pracující“, nezaměstnaných bez vlastních příjmů a bez nároku na podporu z jiných důvodů, důchodců, jejichž hlavním příjmem je podpora, zejména z důvodů věkových nebo zdravotních, bez vztahu k aktuálním zásluhám, tedy nikoliv odměna; zdrojem podpory je především rodina a stát. Dimenze náboženská, vztah mezi státem a náboženstvím, mezi náboženstvími (vč. ateismu) navzájem. Dimenze regionální a kulturně-etnická. Tato dimenze zachycuje vztah (soulad a rozpor) mezi dominantním centrem a periferií, která se (domněle nebo skutečně) cítí být krácena na svých právech. Kromě periferie (která je chápána víceméně geograficky) se může jednat také o skupinu etnickou, národnostní nebo jinou menšinu, které usilují o emancipaci. Z těchto skupin nabývá v současnosti značného významu hnutí za rovná práva žen a ženy se vyhraňují jako specifická skupina voličů. Významný je i vztah město-venkov, který nabývá významu v zemích, kde je mezi městem a venkovem významný rozdíl v zájmech, a v zemích s prudkým rozvojem měst. Dimenze postmateriální. Tuto dimenzi vymezují především strany, bojující za ochranu životního prostředí, tedy strany tzv. zelených. Dimenze netolerance: antisystémové strany – extrémní pravice a levice. Dimenze zahraniční politiky, zejména postoje vůči sousedním zemím, národům a vůči mocnostem. Např. v současné Evropě vůči Evropské unii, ke Spojeným státům americkým a k Číně. Odkazy Reference Literatura Encyklopedie a slovníky DERBYSHIRE I., DERBYSHIRE, J. D. Political Systems of the World. 2. vyd. Oxford: Helicon Publishing, 1996. . KRIEGER, J. (ed). The Oxford Companion to Politics of the World. 1. vyd. Oxford: Oxford University Press, 1993. . ŽALOUDEK, K. Encyklopedie politiky. 2. vyd. Praha: LIBRI, 1999. . Literatura DUVERGER, M. Political Parties. 1. vyd. London: Methuen & Co. 1954. FIALA, P., STRMISKA, M. Teorie politických stran. 1. vyd. Brno: Barrister & Principal, 1998. . HLOUŠEK - KOPEČEK, Origin, Ideology and Transformation of Political Parties. East-Central and Western Europe Compared. Aldershot: Ashgate 2010 LEBEDA, T., NOVÁK, M. Volební a stranické systémy. 1. vyd. Dobrá Voda: Aleš Čeněk, 2004. . NOVÁK, M. Systémy politických stran. 1. vyd. Praha: Sociologické nakladatelství, 1997. . SARTORI, G. Strany a stranické systémy - Schéma pro analýzu. 1. vyd. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 2005. . STRMISKA, M. a kol. Politické strany moderní Evropy. 1. vyd. Praha: Portál, 2005. . STRMISKA, M. Regionální strany a stranické systémy. Španělsko, Itálie, Velká Británie a Severní Irsko. 1. vyd. Brno: Centrum pro studium demokracie a kultury, 1998. . WEBB, P. The Modern British Party System. 1. vyd. London: Sage Publications, 2000. . Související články koalice frakce stranický systém volební systém seznam politických stran a hnutí v Česku politická ideologie financování politických stran v Česku transparentní účet Externí odkazy Rejstřík politických stran a hnutí vedený Ministerstvem vnitra, mvcr.cz Politologie


Fichtelberg Karlovarský kraj | REGIONZAPAD.CZ ZPRÁVY Fichtelberg Karlovarský kraj Cheb: Projekt Brána do nitra země se představil (TV Západ) Veřejná prezentace přeshraničního projektu s názvem „Brána do nitra země“ proběhla ve středu 22. května v lesoparku nad přehradou Skalka v Chebu. Zúčastnily se jí nejen tři partnerské subjekty z obou stran hranic, ale i veřejnost a média. V dotčeném území bylo v rámci projektu Goethův naučný lesopark vybudováno bludiště, závěsná lávka a jsou nově upraveny pěšiny a cestičky. Partnery Chebu jsou geologická společnost z bavorského Fichtelbergu a město Františkovy Lázně.


29. 8. 2011 Fate: Gates of Dawn Zatím, co PCčkáři si ujížděli na Wizardry 7, Amigisté nemuseli sušit hubu. Je sice s podivem, proč v roce 1992, kdy byla Amiga ještě v plné síle, nevyšla alespoň OCS verze, když už ne rovnou AGA, ale nechť. O celý rok dříve jsme totiž dostali hru, kterou lze bez uzardění označit za ideál dobrodružných her, ve formě krokovacího dungeonu. Tam, kde jiná RPG sázejí na matematicky dokonalý systém, precizně zpracované souboje a absurdní rozlehlost, sází Fate na lidštější dobrodružství, atmosféru a nezvykle hlubokou interaktivitu mimo bitvy. Lze bez uzardění říct, že dvě diskety s touto hrou jsou důstojnou prezentací toho nejlepšího, co může Amiga (a Atari ST na kari) nabídnout. Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


ARCHIV | Aku úhlová bruska 18 V v akci platné do: 21.6.2015 | AkcniCeny.cz Lidl 1 990,00 Kč Neděle21.6.2015 pogumované tělo s robustní hliníkovou hlavou, výkonný Li-Ion akumulátor 18 V (2600 mAh) s ukazatelem stavu nabití, třípolohové držadlo s protiskluzovým měkkým povrchem, snadná výměna kotoučů pomocí aretace vřetena SPINDLE LOCK, beznástrojové nastavení ochranného krytu, pro běžné brusné kotouče o průměru 115 mm, včetně nabíječky, hliníková hlava, TECHNICKÉ ÚDAJE: akumulátor: 18 V Li-Ion (2,6 Ah), doba nabíjení: cca 60 min., počet otáček: 8000 min-1, upnutí: M14 – SPINDLE LOCK průměr brusného kotouče: cca 115 mm, PŘÍSLUŠENSTVÍ: řezný kotouč na kov 115 mm, upínací klíč


12. 10. 2012 Turbo Triptych Díky neutuchající podpoře Jay Teeho jsem se stal majitelem dalších tří her pro PC Engine, který je na západě znám spíše jako Turbografx16. Měl jsem teď během dovolené dost času na to, abych se podíval hrám jako Metal Stoker, Operation Wolf a P47 Freedom Fighter. Volba sice celkem náhodná, ale rozhodně vítaná. Originálek - a zvláště těch sexy HuKartiček - není nikdy dost! 8. 8. 2012 PC Engine - Turbografx16 Musím ještě jednou velice poděkovat Jay Teemu za to, s jakou neskonalou dobrotou na mne při svých cestách Japonskem myslel a že mi věnoval do sbírky významný kus - PC Engine, známý na západě pod názvem Turbografx16. O této zajímavé konzoli zde nepíši poprvé. Již jednou jsem měl tu čest si pořádně zap 1000 ařit na českém klonu Super Engine. A konzole mne vskutku zaujala. Jádro je sice osmibitové, ale grafika šestnáctibitová a tím pádem se PC Engine mohl dostatečně odlišit od NES ve své době (vydání v Japonsku v roce 1987, tedy tři roky po NES). Jenže mimo Japonsko se konzoli nedařilo, ať už to bylo špatným marketingem nebo hrami. Vlastnit japonský originál je tedy povinnost! 1000 20. 4. 2009 TurboGrafx-16 Tato japonská konzole byla ve své době zatraceně populární - minimálně v Japonsku tedy, pod názvem PC Engine. Vzhledem k datu vydání - 1987 (JAP) - jde o hardwarově velice pokročilou záležitost, které se přisuzují věrné remaky her z populárních automatových titulů. V roce 1989 byla uvedena do USA, jako přímá konkurence NES a hlavně Sega Mega Drive. Vzhledem k nízké podpoře vývojařů však konzole prakticky selhala, ale dala život mnoha hrám, které přežily do pozdějších dnů (Ys, Bonk). Hráči se dočkali také CD rozšíření. Bez zajímavosti také není fakt, že přes "16bit" prezentaci konzole šlo v jádru o osmibitový systém, obsahující dvojici 16bit pomocných procesorů. Hry se dodávaly na sexy kartičkách, ne nepodobných kreditkám. Konzole se oficiálně nikdy nedostala do Evropy, ale existoval tady bohatý import. Snad i kvůli tomu se dočkaly velké popularity nejrůznější klony této konzole, která to ve své době natírala v Japonsku i Nintendu. Jedním z těchto mnoha klonů je Super Engine 2. A na něm jsme právě prakticky celou neděli hráli několik her. Super Engine 2 - možná vám to i něco říká. Ano, jde o onu konzoli, která se párkrát mihla v Excaliburu, kdy nám v hlavě zůstal dementní slogan "Super Engine dvojka je jednička". To jsem samozřejmě nevěděl, že jde o klon Turbografxu. Každopádně jsme tuto konzoli japonského původu zahrnuli do hardcore sekce našeho pořadu o hrách. Vidět evropana, jak se potí u nějaké "běžné japonské hry" je podle mne legrace. Takže jsme se v neděli sešli u Jay Teeho s tím, že budeme natáčet nějaké záběry, které použijeme eventuelně do pilotního dílu. Byla to zábava, děsně jsme se nasmáli. Teda Super Engine nebyla jediná konzole, kterou jsme vařili, došlo i na partičku Ghost Squad ve čtyřech (nepochopitelně jsme nedali posledního bosse) a také na Amigu CD32, kde jsme docela slušně zapařili u hudby z Lotus 2+3 - mimo jiné. Mimo jiné jsme zápasili s Half Life 2 a tak 1000 é chvilka pro Quake byla. Ze Super Enginu se vyklubala velice sympatická konzole - přes ten otřesně plastový design. Je milé, že je konzolka opravdu velice malinká, že má překvapivě dobře udělaný ovladač (optická podobnost se SNES gamepadem napovídá, že je zhruba stejné kvality), docela dobře zvučí, grafika je na přijatelné úrovni (i když si konzole občas pomáhala neférovým skákáním obrazu ;), ale je to hlavně výběr her, který je atraktivní - z dnešního hlediska. Jay Tee vlastní několik perliček, které jsme testovali. A většina z nich neztratila skoro nic ze svého kouzla. A obtížnosti. Člověk zmlasný současnými hrami, kde při držení dvou tlačítek hráč shlédne závěrečné titulky během pár hodin je překvapený, že na začátku druhého levelu libovolné hry nemá už žádné životy, ani continues. Co jsme tedy v sestavě DaveSade, Jay Tee, Kvinkunx, Kirby a dáma Misery popařili? Shinobi Tato segácká klasika z automatů je velice věrohodně převedena na poměry domácí konzole. Grafika se liší hlavně barevnou paletou, která je více vyblitá, ale jinak je to takřka bezchybné. Nikdy jsem tuto hru nehrál, v mých vzpomínkách je hlavně Shinobi 3 na Mega Drive. Každopádně má hra docela nepříjemně nastavenou obtížnost, zejména díky několika featurám, které bych nazval spíš bugy. Tak hned z kraje - obrazovka má dvě roviny, po kterých chodí nepřátelé. Je možné mezi nimi přeskakovat. Žel bohu, když chceme někoho sejmout v horní rovině, není možné jen vyskočit a hodit shuriken - byť jsou sprity kolizní. Je nutné opravdu stát na horní plošině a teprve pak útočit. Mnozí nepřátelé mají zmatené patterny chování, takže je skoro nemožné je dostat. Samozřejmě - jeden dotyk = smrt, což znamená, že vydržíme méně, než většina nepřátel od druhého kola výš (kdy jsou potřeba cca 3 zásahy). I když je životů a continues celkem dost, je to na palici. Taky jsme nepřišli na to, jak vyvolávat speciální tahy, takže na nás v rohu obrazovky smutně koukalo celou dobu tornádo. Obecně ovladání občas zaskřípalo, když při skrčené pozici panáček neustále pochodoval doleva nebo doprava. Největší chybou jsou randomizery nepřátel, kteří se porůznu objevují a mizí, takže dopadnete na místo, kde před sekundou nikdo nebyl a jste stejně tuzí. Ale jinak je to poctivá vařba, minimálně díky skvělé hudbě při smrti ;). Space Invaders + Krom klasické hry v klasické grafic 841 e je možné ve hře přepnout do rozšířeného režimu s novou grafikou a featurami. Nutno uznat, že i u téhle stařičké klasiky se dají prosedět nějaké ty hodiny. Nová grafika obsahuje pěkně prokreslená pozadí, možnost hrát za raketku i za měsíční vozítku na povrchu planety a hlavně více druhů vesmírných útočníků a létajících talířů. Featur je také jak naváto. Krom existence permanentních krycích šutráků v některých levelech, máme k dispozici vlastníštít, který vydrží tři zásahy, než přijdeme o život. Zbraně se liší podle toho, jaké mobilní začízení máme v pařátech. Ale hlavně - ze sestřelených UFO občas vypadávají bonusové upgrady, které se sakra hodí! Štít na 30 sekund, megaprásková zbraň, možnost prorážení davů nepřátel tělem raketky a mnoho dalších. V tom je asi největší přednost této rozšířené verze. Líbí se vám Space Invaders Extreme? Počátky má právě v této hře! Legend of Hero Tonma Tahle hra mne bavila asi nejvíc. Je úplně super. Chodíte s panáčkem, sbíráte upgrady, hajlováním likvidujete zástupy nepřátel, a to všechno v roztomilé cartoon grafice a povedeném leveldesignu. Hra nemá přemrštěnou obtížnost, ale dokáže solid 1000 ně potrápit, zejména, co se bossů týče, kteří mají trochu náhodné patterny, ale dá se s tím pracovat. Levely jsou poměrně krátké, ale nelineární, takže je možné detailním zkoumáním nabírat hromady power-upú, které ze zbytku levelu udělají frašku. Technicky je hra až zázračně podobná originálu z automatů. Každopádně je ve hře velice snadné zemřít - stačí jeden zásah. To by zas tak nevadilo, kdyby se dala figurka ve výskoku nějak inteligentně ovládat. To je zde naprosto největší problém. Pokud skočíte z místa kolmo nahoru - je to v pořádku. Jakmile ale stisknete nějaký směr, panáček začne neúprosně letět tímto směrem, i když směr přestanete držet. To je nejčastější důvod smrti. Je teda možné ve vzduchu směr měnit, ale pořád podle stejného principu - nikdy není možné padat kolmo dolů. Ale vzhledem k neomezenému počtu continues je to myslím přijatelná výzva. Palec nahoru! Aero Blaster Jestli mám něco na mysli pod pojmem "tužanská japonská střílečka", je to Aero Blaster. Nenašel jsem původ v automatech, ale vyjma nutnosti házet mince jsem nenašel valného rozdílu. Šíleně rychlá grafika, hromady nepřátel, perfektní design všech grafických prvků, povedená hudba a hlavně vymazlené zbraně. Obtížnost ale zvyšují enormní počty projektilů, které vás mohou zabít na jeden dotek, nevalná rychlost samotné raketky a také nepříjemně rychlé mezihry ála Turrican. Ďábelsky rychlá grafika pak může působit dost zmatečně, zejména u druhého bosse, kdy šíleně rychle scrolluje pozadí náhodně všemi směry, až oči přecházejí. Dostat se za něj byl úkol pro solidního hráče. Jay Tee se dostal dokonce o kus dál, než já, což vzhledem k tomu, že hru hrál před patnácti lety je celkem výkon. Já si hru jednou zkoušel před X lety v emulátoru, pod vlivem výše odkazované recenze v Excaliburu. Ninja Warriors Další přímý remake z automatů. Bohužel nejméně povedený. Grafika je chudá, hra se špatně ovládá a velice snadno začne nudit až frustrovat. Absolutně nechápu, proč má můj ninja kratší zbrań, než veškeří nepřátelé. Musíme dojít až na pixelovou vzdálenost a pak zaútočit. Že mezitím průměrný nepřítel stihne několikrát zaútočit je jasné. Sice máme k dispozici shurikeny, ale krutě omezený počet je jasnou signalizací, že tudy to nepůjde. Možná jsem měl už v hlavě moc, ale tohle prostě musím odvrhnout. ____________________________ Nebylo to za ten večer ale zdaleka všechno. Společně jsme (bohužel s jediným gamepadem) zasedli za CD32 a bavili se na ní. Alcatraz na HARD obtížnost byl paradoxně lehčí, než na easy. Zajímavost - tuto hru jsem poprvé (a na dlouhou dobu naposled) hrál na XTčku s černobílým monitorem. Jestli si pamatujete první "first person pasáž", tak musíte dojít k červeným dveřím a opustit budovu. Mno, ale hledejte si červené dveře na černobílém monitoru... co jsem se tenkrát navztekal... každopádně tento večer jsem bludištěm prošel jako král - a ještě hromady teroristů postřílel ;). Když jsme u těch teroristů, tak velice zábavný Ghost Squad naplnil naši lačnou touhu po zlé krvi. Kdyby teda ve hře nějaká byla ;). Originální automat nevypadá špatně! Simultánka Pinball Fantasies taky chvíli bavila, ale pořád se nemohu zbavit dojmu, že Illusion je nejlepší - i než Slamtilt. Je to grafikou, hudbou, minihrami - nevím. Ale gamepad putoval z ruky do ruky. Na závěr jsme si nemohli odpustit Lotusy, samozřejmě. Došlo i na dema 9Fingers, State of Art (obojí na CD32 trahané) a Relic (na emulátoru). Ale to už jsme byli notně unavení a někteří z nás se vydali do svých domovů zalehnout spánkem spravedlivých. Takže takové jsou moje první zkušenosti s Turbografxem. Dobré. Dokonce uvažuji, že bych si to od Jay Teeho půjčil na nějaký ten víkend... Konzole se oficiálně nikdy nedostala do Evropy, ale existoval tady bohatý import. Snad i kvůli tomu se dočkaly velké popularity nejrůznější klony této konzole, která to ve své době natírala v Japonsku i Nintendu. Jedním z těchto mnoha klonů je Super Engine 2. A na něm jsme právě prakticky celou neděli hráli několik her. Super Engine 2 - možná vám to i něco říká. Ano, jde o onu konzoli, která se párkrát mihla v Excaliburu, kdy nám v hlavě zůstal dementní slogan "Super Engine dvojka je jednička". To jsem samozřejmě nevěděl, že jde o klon Turbografxu. Každopádně jsme tuto konzoli japonského původu zahrnuli do hardcore sekce našeho pořadu o hrách. Vidět evropana, jak se potí u nějaké "běžné japonské hry" je podle mne legrace. Takže jsme se v neděli sešli u Jay Teeho s tím, že budeme natáčet nějaké záběry, které použijeme eventuelně do pilotního dílu. Byla to zábava, děsně jsme se nasmáli. Teda Super Engine nebyla jediná konzole, kterou jsme vařili, došlo i na partičku Ghost Squad ve čtyřech (nepochopitelně jsme nedali posledního bosse) a také na Amigu CD32, kde jsme docela slušně zapařili u hudby z Lotus 2+3 - mimo jiné. Mimo jiné jsme zápasili s Half Life 2 a tak 1000 é chvilka pro Quake byla. Ze Super Enginu se vyklubala velice sympatická konzole - přes ten otřesně plastový design. Je milé, že je konzolka opravdu velice malinká, že má překvapivě dobře udělaný ovladač (optická podobnost se SNES gamepadem napovídá, že je zhruba stejné kvality), docela dobře zvučí, grafika je na přijatelné úrovni (i když si konzole občas pomáhala neférovým skákáním obrazu ;), ale je to hlavně výběr her, který je atraktivní - z dnešního hlediska. Jay Tee vlastní několik perliček, které jsme testovali. A většina z nich neztratila skoro nic ze svého kouzla. A obtížnosti. Člověk zmlasný současnými hrami, kde při držení dvou tlačítek hráč shlédne závěrečné titulky během pár hodin je překvapený, že na začátku druhého levelu libovolné hry nemá už žádné životy, ani continues. Co jsme tedy v sestavě DaveSade, Jay Tee, Kvinkunx, Kirby a dáma Misery popařili? Shinobi Tato segácká klasika z automatů je velice věrohodně převedena na poměry domácí konzole. Grafika se liší hlavně barevnou paletou, která je více vyblitá, ale jinak je to takřka bezchybné. Nikdy jsem tuto hru nehrál, v mých vzpomínkách je hlavně Shinobi 3 na Mega Drive. Každopádně má hra docela nepříjemně nastavenou obtížnost, zejména díky několika featurám, které bych nazval spíš bugy. Tak hned z kraje - obrazovka má dvě roviny, po kterých chodí nepřátelé. Je možné mezi nimi přeskakovat. Žel bohu, když chceme někoho sejmout v horní rovině, není možné jen vyskočit a hodit shuriken - byť jsou sprity kolizní. Je nutné opravdu stát na horní plošině a teprve pak útočit. Mnozí nepřátelé mají zmatené patterny chování, takže je skoro nemožné je dostat. Samozřejmě - jeden dotyk = smrt, což znamená, že vydržíme méně, než většina nepřátel od druhého kola výš (kdy jsou potřeba cca 3 zásahy). I když je životů a continues celkem dost, je to na palici. Taky jsme nepřišli na to, jak vyvolávat speciální tahy, takže na nás v rohu obrazovky smutně koukalo celou dobu tornádo. Obecně ovladání občas zaskřípalo, když při skrčené pozici panáček neustále pochodoval doleva nebo doprava. Největší chybou jsou randomizery nepřátel, kteří se porůznu objevují a mizí, takže dopadnete na místo, kde před sekundou nikdo nebyl a jste stejně tuzí. Ale jinak je to poctivá vařba, minimálně díky skvělé hudbě při smrti ;). Space Invaders + Krom klasické hry v klasické grafic 841 e je možné ve hře přepnout do rozšířeného režimu s novou grafikou a featurami. Nutno uznat, že i u téhle stařičké klasiky se dají prosedět nějaké ty hodiny. Nová grafika obsahuje pěkně prokreslená pozadí, možnost hrát za raketku i za měsíční vozítku na povrchu planety a hlavně více druhů vesmírných útočníků a létajících talířů. Featur je také jak naváto. Krom existence permanentních krycích šutráků v některých levelech, máme k dispozici vlastníštít, který vydrží tři zásahy, než přijdeme o život. Zbraně se liší podle toho, jaké mobilní začízení máme v pařátech. Ale hlavně - ze sestřelených UFO občas vypadávají bonusové upgrady, které se sakra hodí! Štít na 30 sekund, megaprásková zbraň, možnost prorážení davů nepřátel tělem raketky a mnoho dalších. V tom je asi největší přednost této rozšířené verze. Líbí se vám Space Invaders Extreme? Počátky má právě v této hře! Legend of Hero Tonma Tahle hra mne bavila asi nejvíc. Je úplně super. Chodíte s panáčkem, sbíráte upgrady, hajlováním likvidujete zástupy nepřátel, a to všechno v roztomilé cartoon grafice a povedeném leveldesignu. Hra nemá přemrštěnou obtížnost, ale dokáže solid 1000 ně potrápit, zejména, co se bossů týče, kteří mají trochu náhodné patterny, ale dá se s tím pracovat. Levely jsou poměrně krátké, ale nelineární, takže je možné detailním zkoumáním nabírat hromady power-upú, které ze zbytku levelu udělají frašku. Technicky je hra až zázračně podobná originálu z automatů. Každopádně je ve hře velice snadné zemřít - stačí jeden zásah. To by zas tak nevadilo, kdyby se dala figurka ve výskoku nějak inteligentně ovládat. To je zde naprosto největší problém. Pokud skočíte z místa kolmo nahoru - je to v pořádku. Jakmile ale stisknete nějaký směr, panáček začne neúprosně letět tímto směrem, i když směr přestanete držet. To je nejčastější důvod smrti. Je teda možné ve vzduchu směr měnit, ale pořád podle stejného principu - nikdy není možné padat kolmo dolů. Ale vzhledem k neomezenému počtu continues je to myslím přijatelná výzva. Palec nahoru! Aero Blaster ...a teď si představte, že vám někdo s tím pozadím hejbe do všech stran neuvěřitelnou rychlostí. Blink. Jestli mám něco na mysli pod pojmem "tužanská japonská střílečka", je to Aero Blaster. Nenašel jsem původ v automatech, ale vyjma nutnosti házet mince jsem nenašel valného rozdílu. Šíleně rychlá grafika, hromady nepřátel, perfektní design všech grafických prvků, povedená hudba a hlavně vymazlené zbraně. Obtížnost ale zvyšují enormní počty projektilů, které vás mohou zabít na jeden dotek, nevalná rychlost samotné raketky a také nepříjemně rychlé mezihry ála Turrican. Ďábelsky rychlá grafika pak může působit dost zmatečně, zejména u druhého bosse, kdy šíleně rychle scrolluje pozadí náhodně všemi směry, až oči přecházejí. Dostat se za něj byl úkol pro solidního hráče. Jay Tee se dostal dokonce o kus dál, než já, což vzhledem k tomu, že hru hrál před patnácti lety je celkem výkon. Já si hru jednou zkoušel před X lety v emulátoru, pod vlivem výše odkazované recenze v Excaliburu. Ninja Warriors Další přímý remake z automatů. Bohužel nejméně povedený. Grafika je chudá, hra se špatně ovládá a velice snadno začne nudit až frustrovat. Absolutně nechápu, proč má můj ninja kratší zbrań, než veškeří nepřátelé. Musíme dojít až na pixelovou vzdálenost a pak zaútočit. Že mezitím průměrný nepřítel stihne několikrát zaútočit je jasné. Sice máme k dispozici shurikeny, ale krutě omezený počet je jasnou signalizací, že tudy to nepůjde. Možná jsem měl už v hlavě moc, ale tohle prostě musím odvrhnout. ____________________________ Nebylo to za ten večer ale zdaleka všechno. Společně jsme (bohužel s jediným gamepadem) zasedli za CD32 a bavili se na ní. Alcatraz na HARD obtížnost byl paradoxně lehčí, než na easy. Zajímavost - tuto hru jsem poprvé (a na dlouhou dobu naposled) hrál na XTčku s černobílým monitorem. Jestli si pamatujete první "first person pasáž", tak musíte dojít k červeným dveřím a opustit budovu. Mno, ale hledejte si červené dveře na černobílém monitoru... co jsem se tenkrát navztekal... každopádně tento večer jsem bludištěm prošel jako král - a ještě hromady teroristů postřílel ;). Když jsme u těch teroristů, tak velice zábavný Ghost Squad naplnil naši lačnou touhu po zlé krvi. Kdyby teda ve hře nějaká byla ;). Originální automat nevypadá špatně! Simultánka Pinball Fantasies taky chvíli bavila, ale pořád se nemohu zbavit dojmu, že Illusion je nejlepší - i než Slamtilt. Je to grafikou, hudbou, minihrami - nevím. Ale gamepad putoval z ruky do ruky. Na závěr jsme si nemohli odpustit Lotusy, samozřejmě. Došlo i na dema 9Fingers, State of Art (obojí na CD32 trahané) a Relic (na emulátoru). Ale to už jsme byli notně unavení a někteří z nás se vydali do svých domovů zalehnout spánkem spravedlivých. Takže takové jsou moje první zkušenosti s Turbografxem. Dobré. Dokonce uvažuji, že bych si to od Jay Teeho půjčil na nějaký ten víkend... Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


Taky se říká, nechval dne před večerem...


Ochranná lišta hrany kufru Seat Leon 2020- (hatchback) – Autokoberce, stěrače, náhradní díly a vše pro tuning Ochranná lišta hrany kufru Seat Leon 2020- (hatchback) Ochranná lišta na zadní nárazník vozu Seat Leon je vyrobená z nerezové oceli. Lišta je odolná proti veškerým povětrnostním vlivům i vlhkosti.... více informací » Ochranná lišta na zadní nárazník vozu Seat Leon je vyrobená z nerezové oceli. Lišta je odolná proti veškerým povětrnostním vlivům i vlhkosti.... Ochranná lišta na zadní nárazník vozu Seat Leon je vyrobená z nerezové oceli. Lišta je odolná proti veškerým povětrnostním vlivům i vlhkosti. Spolehlivě chrání nárazník před odřením při nakládání i vykládání věcí ze zavazadlového prostoru. Montáž ochranné lišty se provádí lepením pomocí oboustranné lepicí pásky 3M, která je součásti balení. Při použití ochrannné lišty šetříte hrany nárazníku auta čímž předcházíte případným nákladům na opravy. Avisa je výrobce ocelových krycích lišt pro automobilový průmysl. Díky dlouholeté tradici ve výrobě a kvalitě svých výrobků je značka Avisa známá po celé Evropě. Součást balení Ochranná lišta Tuba s leštící pastou Odmašťující kapesník 3M Manuál k instalaci 1) Vyčistěte a odmastěte místo, kde dojde k překrytí ochrannou lištou pomocí přiloženého ubrousku 3M. 2) Před lepením nejprve přiložte ochrannou lištu na místo, kam ji budete lepit. 3) Označte si krajní místa ochranné lišty na nárazník fixem nebo papírovou lepicí páskou. 4) Odstraňte ochrannou vrstvu samolepicí pásky z ochanné lišty. 5) Přiložte podle značek, které jste si vyznačili v bodě 2). 6) Lištu postupně přimáčkněte po celé ploše. POZOR: Jakmile je lišta přilepená, nelze ji sundat. Při instalaci prosím věnujte zvýšenou pozornost bodům 2) a 5). Výrobní číslo: 5901250354415 Unikátní a žádaný produkt Ochranná lišta hrany kufru Seat Leon 2020- (hatchback) je k získání právě teď na webu v rubrice tuning karoserie! Mrkněte na ještě jiné produkty ve zmiňované sekci za báječnou cenu. Populární značka Avisa pro vás připravuje vysoce kvalitní produkty. Tento nejprodávanější výrobek Ochranná lišta hrany kufru Seat Leon 2020- (hatchback) originál od značky Avisa získáte na našich stránkách teď právě v akci. Akční cena 1 290 Kč.


source: wikipedia

text: Taťjana Hašková (19. ledna 1922 v Praze – 4. března 1985) byla překladatelkou z ruštiny. Pravopisná poznámka. Ačkoliv kodifikovaná podoba jejího jména zní Taťána, Hašková používala podobu Taťjana. Písmena d, t, n měkčí jen písmena ě a i; nikoliv j, proto je třeba psát Taťjana. Překlady Anatolij Abramovič Agranovskij: Veliký start Valerij Jakovlevič Brjusov: Ohnivý anděl Ivan Alexejevič Bunin: Povídky, Temné aleje lásky, Tvé jméno je žena, Život Alexeje Arseňjeva Fjodor Michajlovič Dostojevskij: Běsi, Uražení a ponížení, Výrostek Konstantin Alexandrovič Fedin: Města a roky Maxim Gorkij: Po Rusi, Podnik Artamonovových, Život Klima Samgina Jurij Pavlovič Kazakov: Severský deník Boris Andrejevič Lavreněv: Jedenačtyřicátý Vladimir Ljalenkov: Kde končí hra Boris Leonidovič Pasternak: Malá Luversová, Vzdušné tratě Viktor Borisovič Šklovskij: Dimitrij Šostakovič (1945) Jevgenij Švarc: Odvážná školačka (1957) Alexej Konstantinovič Tolstoj: Kníže Stříbrný Alexej Nikolajevič Tolstoj: Kulhavý kníže, Pod starými lipami a jiné prózy Lev Nikolajevič Tolstoj: Anna Kareninová, Vzkříšení Ivan Sergejevič Turgeněv: Andrej Kolosov a jiné povídky (1957), Asja (1963), Dva přátelé a jiné povídky, Dým, Milostný kruh, První láska a jiné povídky, Předvečer, Rudin Související články Literární překlad Externí odkazy https://web.archive.org/web/20160305063815/http://www.obecprekladatelu.cz/_ftp/DUP/H/HaskovaTatjana.htm Čeští překladatelé Narození v roce 1922 Narození 19. ledna Narození v Praze Úmrtí v roce 1985 Úmrtí 4. března Čeští překladatelé z ruštiny Překladatelé do češtiny Ženy


>> ÚVODNÍ STRANA>> Ticketportal News>> Halová akce LET IT ROLL ON TOUR již tento pátek! Přidané : 18.04.2013 13:10 Let It Roll On Tour Termín akce: 19. 4. 2013NOVÝ JIČÍN, Zimní stadionHalová akce s návštěvností přes 1000 lidí. Vstupenky dostupné v síti Ticketportal ZDE!Halová akce Let It Roll On Tour již tento pátekPraha, 16. 4. – Elektronický festival Let It Roll uvádí pokračování série halových akcí pod názvem Let It Roll On Tour. Po dvou předchozích ročnících tato akce putuje na zimní stadion v Novém Jičíně, kde se uskuteční 19. dubna. Zároveň bude první jarní vlaštovkou očekávaného letního festival Let It Roll Open Air 2013. Poprvé také na Severní Moravě uvidíme velmi silný lineup v čele s neurofunkovou legendou Black Sun Empire, tahouny z Hospital records - Sigma nebo hit za hitem vydávajícími Tantrum Desire. Hlavní hosty uzavírá jeden z nejúspěšnějších českých producentů, řezník tělem i duší Forbidden Society. Začátkem akce vás provede Break Art Crew (Schooler, Spoon, The Concept, Buckx), a před hlavním kolem bude patřit to zahřívací dvojce Bifidus Aktif & Thiew. Celou akci zakončí svým b2b setem Pixie & Suki. Zbývá si shrnout poslední informace, popřípadě ještě zakoupit vstupenku a v pátek si to pořádně užít. 20:00 - 22:00 BREAK ART CREW /SCHOOLER+SPOON+BUCKX+THE CONCEPT/22:00 - 23:15 BIFIDUS AKTIF B2B THIEW23:15 - 00:30 TANTRUM DESIRE00:30 - 01:45 SIGMA01:45 - 03:00 BLACK SUN EMPIRE03:00 - 04:00 FORBIDDEN SOCIETY04:00 - 06:00 SUKI B2B PIXIE Na místě budou v provozu 2 široce zásobené bary po obou stranách tanečního parketu na nichž se bude čepovat pivo Heineken a Starobrno. Nebude chybět ani stánek s jídlem, kde budete moct doladit formu kebabem, hamburgery a podobnými lahůdkami. Uvnitř budou v provozu záchody s tekoucí vodou a několik Toi Toi záchodů v případě potřeby. Případnou pomoc naleznete u záchranářů, kteří budou společně s členy ochranky dohlížet na vaše bezpečí. Vstupenky na LET IT ROLL OPEN AIR 2013: Oficiální webové stránky: www.letitroll.cz a www.breakart.czFacebook event: http://www.facebook.com/events/146322662195664/Link na předprodej vstupenek: https://www.ticketportal.cz/performance.aspx?idp=1276717


text: Pulsary jsou rotující neutronové hvězdy, které vyzařují elektromagnetické záření. Intenzita záření se pro vzdáleného pozorovatele pravidelně mění, pravděpodobně v souvislosti s rotací hvězdy. Jedná se o takzvaný majákový efekt. Werner Becker z Max-Planck-Institut für extraterrestrische Physik řekl v roce 2006, „Teorie o tom, jak pulsary vyzařují svoji radiaci, je stále v počátcích, a to už po čtyřiceti letech práce... Existuje mnoho modelů, ale žádná přijatá teorie. ... Teprve poslední poznatky nám umožňují vytvoření přesnější představy o vyzařování neutronových hvězd.“ Objev První pulsar objevili v roce 1967 Jocelyn Bellová Burnellová a Antony Hewish z Univerzity v Cambridgi. Protože byli původně popletení nepřirozeně pravidelným vyzařováním pulsaru, nazvali svůj objev LGM-1 (jako little green men = malí zelení mužíčci); později pulsar nazvali PSR 1919+21. Slovo pulsar je složenina z „pulsating star“ (pulzující hvězda) a poprvé se objevilo v roce 1968: Úplně nový druh hvězdy... začala zářit loni 6. srpna a... astronomové jí začali říkat LGM. Teď... se myslí, že je to typ hvězdy mezi bílým trpaslíkem a neutronovou hvězdou. Slovo pulsar se pro ni prostě hodí... Dr. A. Hewish... mi včera řekl: „...Jsem si jistý, že se dnes každý radioteleskop dívá na pulsary.“ Astrofyzik Peter A. Sturrock píše, že „když byly poprvé objeveny pravidelné radiové signály z pulsarů, vědci z Cambridge vážně uvažovali, že mohou být od mimozemské civilizace. Projednali tuto možnost a rozhodli se, že jestli je to pravda, tak to nesmí pustit na veřejnost bez vědomí vyšších autorit. Dokonce se zvažovalo, jestli není v nejlepším zájmu lidstva zničit důkazy a na všechno zapomenout!“ CP 1919 vyzařuje rádiové vlny, ale později se zjistilo, že vyzařují také rentgenové nebo gamma paprsky nebo také oboje dohromady. Antony Hewish obdržel v roce 1974 Nobelovu cenu za fyziku za tento objev a s tím spojené práce z oblasti radioastronomie. Poruchy a kolísání Pulsy však nejsou přesně pravidelné. Existují náhlé skokové poruchy (anglicky glitch) v periodách rotace pulsarů. V červnu 2006 astronom John Middleditch a jeho tým zveřejnili první předpověď poruch s daty napozorovanými z Rossi X-ray Timing Explorer. Použili měření pulsaru PSR J0537-6910. Kromě toho existuje i kolísání (anglicky wobble). Ukazuje se ale, že vysvětlení těchto jevů si vzájemně odporují. Druhy pulsarů Astronomové dnes rozlišují tři druhy pulsarů a to podle energie, která pohání radiaci: Rotací poháněné pulsary, kde ztráta rotační energie hvězdy pohání radiaci. Pulsary poháněné přírůstkem hmoty (to platí pro většinu, ale ne všechny, rentgenové pulsary), kde gravitační energie z přirůstající hmoty je zdrojem energie (a produkuje rentgenové záření pozorovatelné ze Země). Magnetary, kde radiaci pohání rozklad extrémně silného magnetického pole. I když se ve všech třech případech jedná o neutronové hvězdy, jejich pozorovatelné chování a fyzikální základ se dost liší. Přesto mají určitá spojení. Například rentgenové pulsary jsou pravděpodobně staré rotační pulsary, které už ztratily většinu energie a jsou viditelné jen poté co jejich společník (dvojhvězda) naroste a začne předávat svou hmotu neutronové hvězdě. Proces narůstání může zase předat dostatek úhlové rychlosti neutronové hvězdě a ta ji začne „recyklovat“ jako rotací poháněný milisekundový pulsar. Využití Studium pulsarů se uplatnilo ve fyzice a astronomii. Mezi hlavní výsledky se řadí potvrzení existence gravitačních vln tak, jak je předpověděla obecná teorie relativity a první objevení planetárního systému mimo naši soustavu. Významné pulsary První rádiový pulsar, CP1919 (teď známý jako CP1919+21) s pulsační periodou 1,337 sekundy a délkou pulsu 0,04 sekundy, byl objeven v roce 1967 První dvojitý pulsar, PSR 1913+16, potvrdil obecnou teorii relativity a dokázal existenci gravitačních vln. První milisekundový pulsar, PSR B1937+21 První rentgenový pulsar, Cen X-3 První přírůstkový milisekundový pulsar, SAX J1808,4-3658 První pulsar s planetami, PSR B1257+12 První dvojitý pulsar, PSR J0737-3039 Magnetar SGR 1806-20 vytvořil největší výbuch energie zaznamenaný v Galaxii 27. prosince 2004 PSR B1931+24 "... vypadá jako normální pulsar asi týden a pak se najednou vypne asi na měsíc, než zase začne vyzařovat energii... tento pulsar se zpomaluje rychleji, když je zapnutý, než když nefunguje... brzdící mechanismus musí být nějak spojený s radiovými emisemi a proces, který je vytváří a také dodatečné brzdění se dá vysvětlit větrem částic, který opouští magnetosféru pulsaru a odnáší rotační energii. PSR J1748-2446ad, je při 716 Hz nejrychleji se točícím známým pulsarem. PRS J2144-3933, nejpomalejší známý pulsar, perioda 8,51 s Poloha určená pulsary V roce 1972 a 1973 byly vypuštěny americké planetární sondy Pioneer 10 a Pioneer 11, které nesou na palubě pozlacenou hliníkovou destičku, poselství pro případné mimozemské civilizace, kterou navrhl Carl Sagan. Každá z destiček zobrazuje polohu Země v Galaxii vzhledem ke čtrnácti pulsarům. Spojnice jednotlivých pulsarů s výchozím bodem vyjadřují (ve dvojkové soustavě) počet kmitů záření neutrálního vodíku na jeden kmit pulsaru v době startu. Délka čar představuje relativní vzdálenosti pulsarů od Slunce. Protože frekvence pulsarů s časem pravidelně klesá, je možné vypočítat čas startu sondy s přesností přibližně sto let. Odkazy Reference Související články Magnetar Neutronová hvězda Externí odkazy Objev pulsaru - objevení prvního optického pulsaru z Amerického fyzikálního institutu. Zápis prvního pulsaru (PULS CP 1919) v databázi Simbad Katalog pulsaru ATNF Objevení pulsarů na H2G2 Vědci dokážou předvídat chování pulsarů (SpaceDaily) 7. června 2006 Seznam pulsarů v binárních systémech XMM-Newton Objevuje nové věci o starých pulsarech (SpaceDaily) 27. července 2006 Nový názor: Jak mrtvé hvězdy chladnou Ker Than (SPACE.com) 27. července 2006 06:16 Pozůstatky hvězd Slova vzniklá blendingem


text: Vincenc Jarolímek (také uváděný jako Čeněk Jarolímek, 25. června 1846 Pardubice – 14. prosince 1921 Praha-Vinohrady) byl český matematik. Život Vincenc Jarolímek se narodil v Pardubicích, kde byl jeho otec Vincenc Jarolímek učitelem na hlavní škole a později na reálce. Nižší reálkou prošel v Pardubicích a poté pokračoval ve studiu na vyšší reálce v Kutné Hoře a v Písku. V roce 1863 se stal posluchačem na pražské technice, kde studoval strojnictví. Pod vlivem svého profesora Gustava Schmida opustil nakrátko matematiku a věnoval se strojnictví. V roce 1867 nastoupil jako praktikant do Ringhofferovy strojnické továrny na Smíchově. Láska k matematice a náklonnost k učitelskému povolání však už o rok později převládly a Vincenc Jarolímek přijal místo asistenta deskriptivní geometrie na reálce v Písku. V roce 1869 se tam stává suplentem a čtyři roky nato skutečným profesorem. Rok 1891 znamenal pro Jarolímka jmenování na místo ředitele na reálce v Hradci Králové, odkud v roce 1893 přešel do Prahy na reálku v Karlíně a v roce 1895 na reálku v Ječné ulici. V roce 1904 byl povolán na Moravu, aby se stal po J. Slavíkovi zemským školním inspektorem. Současně pak od roku 1905 působil na České vysoké škole technické v Brně, kde se habilitoval pro syntetickou geometrii. V roce 1907 vyvstala na pražské technice potřeba nové stolice pro deskriptivní geometrii. Vincenc Jarolímek byl jmenován řádným profesorem a jeho působiště se přesunulo z Moravy do Čech, kde ostatně daný předmět od roku 1906 suploval. Zde setrval až do roku 1915, kdy odešel do penze. Z mnoha spolků v nichž se Vincenc Jarolímek aktivně angažoval lze jmenovat následující: dopisující člen České akademie, člen Jednoty českých matematiků a fyziků nebo mimořádný člen Královské české společnosti nauk. Vincenc Jarolímek je autorem učebnic Deskriptivní geometrie pro vyšší školy reálné (1875) a dále učebnic geometrie pro různé třídy reálných škol. Společně s B. Procházkou vydal v roce 1909 učebnici Deskriptivní geometrie pro vysoké školy technické. Nákladem České matice technické vyšly rovněž čtyři svazky spisu Základové geometrie polohy v rovině a v prostoru. Zemřel roku 1921 a byl pohřben na Vinohradském hřbitově. Ocenění díla V roce 1914 mu byl udělen čestný titul doktora technických věd (Dr.h.c.) Českého vysokého učení technického v Praze . Odkazy Reference Externí odkazy Čeští vysokoškolští pedagogové Čeští matematici Držitelé čestných doktorátů ČVUT Narození v roce 1846 Úmrtí v roce 1921 Muži Narození 25. června Narození v Pardubicích Úmrtí na Vinohradech Úmrtí 14. prosince Pohřbení na Vinohradském hřbitově


source: CulturaX

text: Asociace hotelů a restaurací České republiky se po zdlouhavých jednáních podařilo sjednotit kriteria hodnocení hotelových zařízení na úzmemí České republiky. Nový systém, který vychází z již ozkoušené klasifikace, která se v současnosti používá například v Německu nebo Rakousku by mohl vést k posílení zájmu zejména západních klientů. Smlouva bude platná do roku 2013. Někdejší nejednotnost systému je důsledkem nulové regulace ze strany Evropské unie. Díky tomu tak na jejím území mohly existovat pětihvězdičkové hotely, jejichž kvalita ve vzájemném srovnání rozhodně nebyla totožná. Kriteria pro udělování hvězdiček tak většinou spadala pod státní asociace a organizace, vzájemně však byla nepoměrná. Online svět dominuje - Encyklopedie Britannica již nevyjde v tištěné podobě (po téměř čtvrt tisíciletí)


Abraham s Kornfeilem obsadili na GP Katalánska desáté místo - Sport.cz Abraham s Kornfeilem obsadili na GP Katalánska desáté místo 5. června 2011 12:34 - BARCELONA Australan Casay Stoner se raduje. Vyhrál totiž Velkou cenu Katalánska v kategorii MotoGP Jednadvacetiletý Abraham ztratil na nejrychlejšího Australana Caseyho Stonera s hondou 43 sekund. Ve stopětadvacítkách se po penalizaci Francouze Johanna Zarka radoval z vítězství lídr šampionátu Španěl Nicolás Terol, za kterým osmnáctiletý Kornfeil zaostal o 36 sekund. Abraham na ducati vyjel na trať z posledního, patnáctého místa a musel se navíc vyrovnat se zraněním ruky, které si přivodil při pádu v sobotní kvalifikaci. "Naštěstí mě to neomezovalo," uvedl Abraham na svém webu. Vypjatý okamžik zažil ve třetím kole, když se pokusil předjet Randyho de Punieta. "Zkusil jsem to v nájezdu do první zatáčky, ale byl jsem dlouhý a musel jsem vyjet mimo trať," uvedl jednadvacetiletý brněnský rodák, jenž tak ztratil kontakt s jezdci bojujícími o deváté až jedenácté místo. Po pádu Hirošiho Aojamy a De Punieta zůstal na dvanáctém místě. "Měl jsem štěstí, že jsem také nespadl," dodal. Pak začala Abrahamova stíhací jízda, která vyvrcholila bojem o devátou příčku se zkušeným Lorisem Capirossim. Kolo před cílem se před Itala Abraham dostal, v posledním okruhu jej ale Capirossi znovu předjel a deváté místo o centimetry uhájil. "Byl to těžký souboj a mrzí mě, že jsem nedokázal Capirossiho předjet. Ale i desátá příčka je výborná," zhodnotil závod Abraham. Na cílové rovince ztratil na Capirossiho pouhých 0,021 sekundy. Abraham celkově dvanáctý Český debutant v královské třídě tak bodoval počtvrté z pěti závodů a celkově mu patří dvanáctá pozice. Vedení udržel díky druhému místu Jorge Lorenzo ze Španělska. Kornfeil bodoval potřetí v sezoně a na okruhu Catalunya si dojel také pro třetí nejlepší výsledek v kariéře. Jeho maximem je loňské páté místo z Brna, letos v Jerezu pak skončil sedmý. V této sezoně bodoval ještě díky 13. místu v Portugalsku a třináctý je i celkově. "Dost se mi povedl start, neboť jsem se posunul minimálně o jednu celou řadu vpřed. Ve druhém kole jsem se na chvíli dokonce ocitnul i na sedmé pozici, jenže jsem ji o několik dalších zatáček při pokusu o předjíždění kolegy ztratil, když se přede mne dosti nešetrně tlačil Fin Ajo," uvedl Kornfeil v tiskové zprávě. "S odstupem času toho trošku lituji, že jsem nebyl tvrdší, protože udržet tu pozici, určitě by se vše vyvíjelo ještě k lepšímu konci, neboť jsem zcela bez problémů dokázal jet po celý závod stejné časy jako první pětka," dodal. Těšilo ho ale, že dokázal v závěru předjet Angličana Dannyho Kenta, který ho v průběhu závodu vytlačil z trati. "Zhruba deset kol před koncem se mi přiřítil na záda a vzápětí mě předjel. Jeho jízda byla velmi rozháraná a při pokusu o předjetí zpět mě dokonce vytlačil. Nebýt mojí duchapřítomnosti, asi bychom se váleli na zemi oba. Mým hnacím motorem bylo mu to vrátit a porazit ho. A to se mi nakonec i podařilo," dodal Kornfeil. Zarco na derbi přišel o premiérové vítězství v kariéře po souboji s Terolem v cílové rovince. Za blokování španělského jezdce na aprilii, který kvůli němu musel vyjet až do trávy, byl potrestán dvacetisekundovou penalizací a propadl se na šesté místo. Terol vyhrál čtvrtý z pěti dosavadních závodů, druhý skončil jeho sedmnáctiletý krajan Maverick Viňales, který v minulém závodě připravil lídra o neporazitelnost. Třetí dojel Němec Jonas Folger. Třídu Moto2 ovládl Němec Stefan Bradl a díky třetímu triumfu v sezoně si upevnil vedení v šampionátu. Závod poznamenala ošklivá kolize tureckého jezdce Kenana Sofuoglua s Juliánem Simónem. Španělského závodníka vyhodila po kontaktu se soupeřem v zatáčce motorka do vzduchu a po tvrdém pádu chyběl jen kousek k tomu, aby ho zasáhl Sofuogluův stroj. Simón se sice po havárii sám postavil, vyšetření u něj však odhalilo dvojnásobnou zlomeninu stehenní kosti a musí na operaci. Do 125 ccm: 1. Terol 42:29,647, 2. Viňales (oba Šp./Aprilia) -10,356, 3. Folger -15,260, 4. Cortese (oba Něm./Aprilia) -15,670, 5. Vázquez (Šp./Derbi) -15,942, 6. Zarco (Fr./Derbi) -19,758, ...10. Kornfeil (ČR/Aprilia) -36,776. Průběžné pořadí (po 5 ze 17 závodů): 1. Terol 120 b., 2. Cortese 72, 3. Folger 68, 4. Viňales 65, 5. Zarco 63, 6. Vázquez 57, ...13. Kornfeil 18. Moto2: 1. Bradl (Něm./Kalex) 41:38,888, 2. Márquez (Šp./Suter) -4,141, 3. A. Espargaró (Šp./Pons Kalex) -8,409, 4. Corsi (It./FTR) -10,331, 5. Krummenacher (Švýc./Kalex) -11,661, 6. De Angelis (San. Mar./Motobi) -12,383. Průběžné pořadí (po 5 ze 17 závodů): 1. Bradl 102, 2. Corsi 59, 3. Iannone (It./Suter) 49, 4. Simón (Šp./Suter) 49, 5. Takahaši (Jap./Moriwaki) 47, 6. Lüthi (Švýc.) 47. MotoGP: 1. Stoner (Austr./Honda) 43:19,779, 2. Lorenzo (Šp./Yamaha) -2,403, 3. Spies (USA/Yamaha) -4,291, 4. Dovizioso (It./Honda) -5,255, 5. Rossi (It./Ducati) -7,371, 6. Simoncelli (It./Honda) -11,831, ...10. Abraham (ČR/Ducati) -43,113. Průběžné pořadí (po 4 ze 18 závodů): 1. Lorenzo 98, 2. Stoner 91, 3. Dovizioso 63, 4. Pedrosa (Šp./Honda) 61, 5. Rossi 58, 6. Hayden (USA/Ducati) 47, ...12. Abraham 24. Motocyklista Jakub Kornfeil na aprilii potřetí v sezóně bodoval. V GP Katalánska dojel v závodě do 125 ccm desátý. Po penalizaci Francouze Zarka vyhrál lídr šampionátu Španěl Terol. VIDEO: Metzger při freestylové show v Bratislavě spadl a byl převezen do nemocnice Motocyklista Abraham odstartuje do nedělní Velké ceny Katalánska z posledního, 15. místa. Nejrychlejší byl v kvalifikaci královské kubatury MotoGP poprvé v kariéře Ital Simoncelli Rossi a Lorenzo nechtějí kvůli radiaci závodit v Japonsku Motocyklista Abraham odstartuje do GP Katalánska z patnáctého místa


text: Čechy (, , ) jsou region na západě České republiky. Dříve byly jako království centrem Koruny české. Kořen slova Čech pravděpodobně odpovídá významu člověk. Latinský ekvivalent Bohemia, původně Boiohaemum (doslova „země Bojů“), jenž časem ovlivnil i názvy v jiných jazycích, je odvozen od keltského kmene Bójů, kteří na tomto území žili od 4. do 1. století př. n. l. Čechy na západě hraničí s Německem, na jihu s Rakouskem, na východě s Moravou a na severu s Polskem. Geograficky jsou ze severu, západu i jihu ohraničeny řetězem hor, z nichž nejvyšší jsou Krkonoše, v nichž se nalézá i nejvyšší hora Čech Sněžka. Nejdůležitější řeky jsou Labe a Vltava, přičemž kolem Labe se rozprostírá úrodná Polabská nížina. Hlavní a největší město Čech je Praha, k dalším důležitým městům patří například Plzeň, Karlovy Vary, Kladno, Ústí nad Labem, Liberec, Hradec Králové, Pardubice a České Budějovice, zčásti na historickém území Čech leží také Jihlava. Čechy se staly po zániku Velkomoravské říše (~907) politickým centrem česko-moravsko-slezského prostoru. Po roce 1019 (či 1029) k nim byla vojensky připojena Morava, poté přibylo Slezsko, obojí Lužice a později i Česká Falc a Braniborsko. Karel IV. scelil 7. dubna 1348 tato území do útvaru nové kvality: zemí Koruny české. Tím vliv i územní rozsah Čech zmenšil, protože ostatní území nebyla už pouhými částmi Českého království, ale částečně autonomními členy Koruny. Čechám však bylo vyhrazeno ústřední postavení „hlavy“. Od správních reforem Marie Terezie z roku 1749 však Koruna česká přestala prakticky existovat a vazby mezi jejími zeměmi byly oslabovány posilováním vlivu vídeňského centra Habsburské říše. Se zánikem Rakousko-Uherska zaniklo i České království, ale Čechy do roku 1948 zůstaly jako země Česká i nadále správním celkem v rámci nově vzniklého Československa. Pak se území Československa rozdělilo na kraje a Čechy jako správní jednotka zanikly. Dodnes jsou však vnímány jako svébytný kulturní celek. Po poválečném vysídlení Čechů německé národnosti, kteří do roku 1945 v některých regionech převažovali, zde žije obyvatelstvo většinově mluvící českými nářečími a hlásící se k české národnosti. Území Od roku 2000 jsou Čechy rozděleny mezi kraje Jihočeský (většina území kraje kromě zhruba třetiny okresu Jindřichův Hradec, jež patřila k Moravě), Karlovarský (celé území kraje), Královéhradecký (celé území kraje s výjimkou pozemků v katastru Pece pod Sněžkou patřících původně k polské části Slezska), Liberecký (celé území kraje s výjimkou pozemků v katastrech Harrachova a Kořenova patřících původně k polské části Slezska), Pardubický (mimo přibližně polovinu okresu Svitavy a malé části okresu Ústí nad Orlicí, které patřily k Moravě), Plzeňský (celé území kraje), Středočeský (celé území kraje), Ústecký (celé území kraje), Hlavní město Prahu, Vysočinu (necelá polovina území kraje, zbytek patřil k Moravě), a Jihomoravský (pouze Jobova Lhota). Historické území Čech na severozápadě sousedí s německou spolkovou zemí Svobodným státem Sasko (zabírajícím i většinu Horní Lužice); na severu se Slezskem (resp. s tou jeho částí, která dnes patří Polsku, do roku 1945 Prusku, tedy Německu a do vlády Marie Terezie Rakousku resp. Česku (tehdy země Koruny české), na východě s Moravou, na jihu s rakouskými spolkovými zeměmi Dolní a Horní Rakousy, na jihozápadě s německou spolkovou zemí Svobodný stát Bavorsko. Do r. 1742 k Čechám patřící Kladsko, hraničící na severovýchodě, je dnes také součást Polska. Kladsko bylo až do 70. let 20. století součástí pražské arcidiecéze. Znak a vlajka Znakem Českého knížectví a později království byla od poslední čtvrtiny 12. století černá orlice se zlatou zbrojí položená na stříbrný štít; později obdařená „plaménky“ (nejasného heraldického původu) – odtud označení „plaménková orlice“. Jakožto osobní znamení panovníka se orlice objevovala na štítě hlavního dynastického patrona sv. Václava (zobrazovaného na pečetích a mincích) a proto dostala také název svatováclavská orlice. Postupně se však erb Přemyslovců stával znakem celé země, reprezentované čeledí sv. Václava, tj. vysokou šlechtou. V souvislosti s politickými boji posledních Přemyslovců se zemskou obcí se královský rod začal od užívání plaménkové orlice odklánět a hledat erb nový. Poprvé se znamení lva (či lvice) objevilo na pečeti moravského markraběte Vladislava Jindřicha z r. 1213. Roku 1247 přijal Přemysl Otakar II. ve stejné funkci tento znak znovu, když se stal králem erb si ponechal. Po jeho smrti si dvouocasého lva přivlastnila česká zemská šlechtická obec. Později se nový symbol státu prosadil definitivně. Od roku 1918 se český lev stal hlavním znakem Československa (v malé, střední i velké verzi), což bylo z právního hlediska výslovně potvrzeno zákonem č. 252/1920 Sb. Stříbrný český lev je dnes součástí velkého státního znaku České republiky, jakož i znaků krajů Jihočeského, Plzeňského, Karlovarského, Ústeckého, Libereckého, Královéhradeckého, Pardubického, Vysočiny a Středočeského (ten má ve svém znaku i starší znak Čech, plaménkovou orlici umístěnou ve 2. poli). Dvouocasý lev je zobrazen v městských znacích mnoha českých a také několika moravských (Slavkov u Brna, Jihlava, Rousínov, Tišnov, Rožnov pod Radhoštěm) měst. Objevuje se i ve znacích řady jiných měst v sousedních státech, které kdysi náležely pod moc českých králů (např. Žitava, Zhořelec, Kamenec v Německu; Kladsko, Vratislav, Hlubčice, Prudník v Polsku). Vlajka Čech byla obdélníkového tvaru s poměry délky a šířky 2:3 s dvěma stejně širokými vodorovnými pruhy. Horní pruh byl bílý a dolní červený. Na rozdíl od moravské a slezské je podstatně starobylejší – praporec těchto barev byl používán už v polovině 12. století, za dob krále Vladislava II.; možná ještě dříve (to ale nejspíše v celočerveném provedení). Používala se do konce 1. sv. války. Československá republika vlajku Čech používala jako provizorní státní vlajku do roku 1920; k této vlajce se v rámci ČSFR na krátkou dobu vrátila Česká republika (1990–1992). Převratné události a neklidný politický vývoj závěrečné fáze federace však způsobil, že vlajka se téměř neužívala a řada občanů ani nevěděla že bíločervená vlajka je nyní symbolem České republiky. Vlajka Čech je barvami, uspořádáním (ale nikoli poměrem stran) totožná s nynější vlajkou Polské republiky. Také je velmi podobná vlajce slovenské Bratislavy. Geografie Přírodní podmínky Většinu území tvoří pahorkatiny, v severní polovině pak úrodná nížina kolem Labe, nad níž se vypíná pro Čechy významná, byť nijak zvlášť vysoká hora Říp (456 m). Přirozené hranice pak ze všech stran vytyčuje věnec hor: (od jihovýchodu po směru hodinových ručiček) Novohradské hory, Šumava, Český les, Krušné hory, Lužické hory, Jizerské hory, Krkonoše s nejvyšší horou Sněžkou (1603 m), Orlické hory a na východě rozsáhlá oblast Českomoravské vrchoviny. Geomorfologicky patří celé území k Českému masívu v soustavě Hercynských pohoří. Víceméně celé území Čech spadá do povodí Labe a úmoří Severního moře. Nejdelší českou řekou nicméně není Labe, ale Vltava (430 km; Labe má na českém území 364 km, z toho od pramene k soutoku s Vltavou 255 km). K dalším důležitým řekám patří Berounka, Otava, Malše, Lužnice, Sázava (částečně na Moravě), Úpa, Orlice, Jizera a Ohře (částečně v Německu, resp. Bavorsku). Největším jezerem je Černé jezero na Šumavě. Významná města Deset nejvýznamnějších měst podle počtu obyvatel (k 1. 1. 2019): Praha (1 308 000) – hlavní město Plzeň (172 441) – krajské Liberec (104 445) – krajské České Budějovice (94 014) – krajské Ústí nad Labem (92 952) – krajské Hradec Králové (92 742) – krajské Pardubice (90 688) – krajské Kladno (69 054) Most (66 186) Karlovy Vary (48 501) – krajské Dějiny Od 3. století př. n. l. žili v Čechách Keltové (kmen Bójů), od 1. století n. l. Germáni (kmen Markomanů). Slované přicházeli ze severovýchodu od 5. století. Podle tradiční historiografie se na území Čech usídlily kmeny Čechů (levý břeh Vltavy ve středních Čechách), Doudlebi (jižní Čechy), Chebané (Chebsko nebo odvození od hradiště Chbany na Lounsku), Sedlčané v horním Poohří, Lučané (Žatecko), na severu Čech Děčané (možná okolí Děčína, ale spíš odvození od hradiště Děčany v Českém středohoří), Milčané, Litoměřici, Pšované a Lemúzi, na severovýchodě Charváti, na východě Zličané. V 7. století se Čechy staly součástí Sámovy říše. Roku 890 se Čechy staly součástí Velkomoravské říše. Přemyslovský stát (10.–14. století) Roku 895 se Čechy odtrhly od Velkomoravské říše, která byla rozvrácena Maďary. V 9. století si v Čechách knížata z dynastie Přemyslovců podrobila většinu ostatních českých kmenových knížat pod svou svrchovanou moc. Tento proces byl dokončen v roce 995, kdy byl vyvražděn rod Slavníkovců. Morava (pravděpodobně jen její severní část) byla k Čechám poprvé připojena Boleslavem I. kolem roku 965; do té doby byla ve sféře vlivu Maďarů. Po rozpadu říše Boleslavů koncem 10. století připadla pod svrchovanost nově vzniklého polského státu. Nakonec byla připojena k Čechám v roce 1019 (či 1029) Oldřichem. Obě země se dále vyvíjely společně a až do konce 12. stol. byly chápány (a nazývány) jako jedno panství (terra Bohemiae, regnum Bohemiae). V roce 1002 připadly pod svrchovanost Říše římské (později nazývané „Svatá“); v jejím rámci si ale uchovaly mimořádné postavení. Přes velké úsilí se nezdařilo až do r. 1198 získat pro Čechy královský titul (dva panovníci, Vratislav II. a Vladislav II., jej obdrželi od císařů Říše jen pro svou osobu); zřízení arcibiskupství (jeden ze znaků středověké státnosti) se dokonce povedlo až r. 1344. V rámci České koruny (14.–19. století) Za panování Karla IV. se Čechy roku 1348 staly centrem („hlavou“) nově ustaveného soustátí Koruny české. V 15. století Čechy zachvátily husitské války, jež měly dopad i na ostatní korunní celky. Po jejich skončení zůstala země (spolu s Moravou a Opavskem) nábožensky rozdělena na utrakvistickou/protestantskou a katolickou část obyvatel (poměr cca 85:15 %). Politicky byla izolována (evropská reformace začala až o století později) a hospodářsky zchudla. Po dlouhém bezvládí (1419–1453; s krátkými epizodami vlády Zikmunda Lucemburského a Albrechta Habsburského) nastoupila konečně etapa zklidnění a hospodářského rozmachu za éry Jiřího z Poděbrad, nejprve jako zemského správce, později krále. Jeho snaha o stmelení uvolněných vazeb mezi zeměmi Koruny a posílení mezinárodního významu českého státu však nedošla trvalého úspěchu, kvůli neustálému tlaku papežství a následným válkám s jeho bývalým zetěm, uherským králem Matyášem Korvínem. Jiří nestačil boj se samozvaným vzdorokrálem završit a na jeho doporučení zvolený syn polského krále a zároveň synovec Ladislava Pohrobka Vladislav II. Jagellonský se ukázal být neschopným panovníkem. Kvality (po)husitských válečníků zachránily zemi od porážky, ale na vytlačení Korvínových perfektně cvičených vojsk z ostatních zemí Koruny to nestačilo. Nakonec si vládu rozdělili Olomouckým mírem, který stvrdil patovou situaci a roztržení českých zemí (Morava v letech 1469/71–1490 spadala, spolu se Slezskem a obojí Lužicí, pod vládu Uher). Pobělohorské období Za dynastie Habsburků se Čechy staly jednou z autonomních korunních zemí rozsáhlé Habsburské monarchie. Morava a Slezsko byly mezi habsburskými zeměmi sice vyjmenovávány samostatně, ale byly vedlejšími zeměmi České koruny. Panovník byl markrabětem moravským a vévodou slezským z titulu českého krále. (Habsburkové v době vlády v Čechách používali současně titulu císař, tím se však myslel císař Svaté říše římské, později císař rakouský). V 19. století docházelo na území Čech k národnostním rozepřím mezi Čechy a Němci, které se projevovaly také v Českém zemském sněmu, jehož akceschopnost vážně narušovaly. V důsledku těchto rozepří proto roku 1913 císař František Josef I. Anenskými patenty volený zemský sněm a jeho výkonný orgán, zemský výbor, rozpustil a nahradil je jím jmenovanou zemskou správní komisí, což fakticky znamenalo konec politické autonomie Čech. Po vzniku ČSR Na konci první světové války se 28. října 1918 Čechy jako země Česká staly součástí nově vzniklého Československa. 31. července 1920 pak byly k Čechám připojeny i do té doby dolnorakouské České Velenice s okolím, Západní Vitorazsko (dnes nazývané Vitorazsko). Vládním nařízením č. 315/1924 z 23. prosince 1924 byla k 1. lednu 1925 k Čechám připojena do té doby moravská osada Nedvězíčko. Za první republiky byla v roce 1927 opuštěna myšlenka rozdělit historické země na župy. Od 1. prosince 1928 bylo do čela země České postaveno volené zemské zastupitelstvo. Čechy byly jednou ze čtyř zemí, na které se území republiky dělilo (země Česká, země Moravskoslezská, země Slovenská a země Podkarpatoruská. Roku 1938 bylo po podpisu Mnichovské dohody Československo nuceno odstoupit nacistickému Německu i pohraniční území Čech. Zbytek Čech pak byl německými vojsky obsazen 15. března 1939 a následující den se stal součástí Protektorátu Čechy a Morava. Nařízením protektorátní vlády č. 388/1940 "O některých změnách obvodů zemských úřadů v Praze a v Brně" z 26. září 1940 byly k 1. listopadu 1940 východní a jihovýchodní části Čech v okolí Polné, Přibyslavi, Štoků, Svojanova a Jindřichova Hradce připojeny k zemi Moravskoslezské. Důvodem pro tyto změny byl především tlak obyvatelstva německého ostrůvku na Jihlavsku. S koncem druhé světové války se Čechy ve svých původních hranicích staly opět zemí obnoveného Československa. Po únoru 1948 byla v Československu schválena radikální správní reforma a k 1. lednu 1949 přestaly Čechy existovat jako územně správní celek. Území Čech bylo rozděleno mezi nově vytvořené centralisticky spravované kraje, které již nerespektovaly původní zemské hranice s Moravou. Tento stav byl konzervován i ve správní reformě zavedené od 1. července 1960 a v roce 2000. Územní správa Na konci 14. století se začaly rodit zárodky pozdějších krajů. Nejprve vzniklo 12 berních obvodů, které se po polovině 15. století přeměnily na stálé kraje. V čele krajů stáli tzv. poprávci (iudices provinciales) a dva krajští hejtmani. Jména krajů: kouřimský (pražský) slánský – neměl poprávce žatecký bechyňský prácheňský (písecký) – v Písku sídlil kmet; byl spojen s vltavským děkanátem a podbrdskou cúdou plzeňský rakovnický – neměl poprávce litoměřický boleslavský hradecký chrudimský – byl spojen s mýtským děkanátem čáslavský K tomu existovaly ještě 4 tzv. vnější kraje: Loketsko Trutnovsko Žitavsko – brzo zaniklo Kladsko – od roku 1459 hrabství Zvláštní správní jednotkou bylo také (až do 18. století) Chebsko, s Čechami svázané pouze personální unií. V roce 1714 byla provedena územní reforma: slánský kraj zanikl připojením k rakovnickému kraji a do Slaného bylo přeloženo sídelní město, k žateckému kraji bylo připojeno Loketsko a Chebsko, berounský kraj vznikl vydělením Vltavska a Podbrdska z píseckého kraje, z litoměřického kraje bylo odděleno mělnické panství, k boleslavskému kraji byla připojena část brandýského panství a celé mělnické panství. V roce 1751 bechyňský kraj rozdělen na podíl táborský a budějovický, plzeňský na podíl plzeňský a klatovský, žatecký na podíl žatecký a loketský a hradecký na podíl hradecký a bydžovský. V roce 1849 byla provedena radikální reforma, kdy zůstalo pouze 7 krajů (krajských vlád) a 13 zemských (tj. krajských) soudů. V roce 1854 byla provedena nová reforma: bylo zřízeno 13 krajů a 15 krajských soudů. V roce 1862 bylo krajské zřízení zrušeno. Roku 1920 byl přijat zákon o župním členění Československa, který byl však realizován pouze na Slovensku a Podkarpatské Rusi. V Čechách, na Moravě a ve Slezsku se však proti němu zvedla vlna nevole, a tak v těchto zemích nevstoupil v platnost. Na jeho základě měly být Čechy rozděleny na 9 žup a území Prahy, přičemž měla být i nadále důsledně respektována historická zemská hranice Čech a Moravy, ovšem země by jako správní celky byly zrušeny. Dne 24. prosince 1948 bylo zavedeno členění na kraje, které však již nemělo s historickými kraji nic společného rozsahem krajů, ani jejich postavením či pravomocemi. K 1. červenci 1960 pak vstoupila v platnost další správní reforma, kterou byly hranice krajů i počet krajů změněny. V roce 1990 byly zrušeny krajské národní výbory, které byly obecnými správními úřady, avšak kraje jako takové zrušeny nebyly. V nové podobě byly kraje vytvořeny roku 2000 na základě zákona z roku 1997, přičemž se nové kraje do určité míry kryjí s kraji existujícími v letech 1948–1960. Členění na kraje z roku 1960 dodnes existuje ve vymezení územních obvodů soudů a správních obvodů pro zvláštní státní správu (např. daňovou). Obyvatelstvo Podobně jako u rozlohy, i v počtu obyvatel představují Čechy přibližně 2/3 dnešního Česka. Etnicky jsou Čechy poměrně jednolité, obývají je naprosto převážně Češi. Do roku 1945 tomu tak nebylo. Od 11. století se datuje židovské osídlení; zpočátku výlučně v Praze, v dalších staletích se rozšířilo i do jiných měst a vesnic. Již od druhé čtvrtiny 13. století byly neobydlené pohraniční hvozdy na pozvání českých panovníků kolonizovány německým obyvatelstvem. Před druhou světovou válkou tvořili velmi významnou menšinu, po válce však byla většina Němců vysídlena. Pohraničí osiřelo, místo Němců tam částečně zaujali např. Slováci, slovenští a maďarští Romové, Maďaři, repatriovaní Volyňští Češi, Rumuni, Řekové a další obyvatelé Východní Evropy. Stovky obcí byly úplně zbořeny, nebo zůstaly opuštěnými místy a spolu s rozsáhlými polnostmi, loukami a rekreačními centry zarostly lesem. U hranic se Západním Německem a s Rakouskem bylo vytvořeno pro většinu obyvatel nepřístupné pohraniční pásmo. Náboženství Stejně jako celá Česká republika, patří Čechy k evropským regionům vykazujícím nejmenší procento obyvatelstva hlásící se k náboženskému vyznání. Nejpočetnější církví v Čechách s úplnou farní organisací je církev římskokatolická, ke které se hlásí asi 10 % obyvatelstva, druhou nejpočetnější církví je pak na většině míst v Čechách církev československá (husitská), někde českobratrská církev evangelická, přičemž v Plzeňském kraji je druhou nejsilnější církví pravoslavná církev. Religiosnější jsou obecně oblasti na jih a jihovýchod od Prahy, především západní část kraje Vysočina, část Pardubického kraje, ve středních Čechách okres Benešov a část jižních Čech, především na jih a jihozápad od Českých Budějovic. Za nejméně religiosní oblasti se považují okresy především na severozápad od Prahy a obecně tzv. Sudety (Karlovarský, Ústecký či Liberecký kraj). V nejreligiosnějších oblastech je podíl věřících okolo 25–30 %, v nejméně náboženských krajích pak pod 10 %. V římskokatolické církvi patří celé Čechy (jako historická zem) do české církevní provincie a dělí se na arcidiecési pražskou, diecési českobudějovickou, královéhradeckou, plzeňskou a litoměřickou. Dříve též existovala diecése litomyšlská. Hlavou katolické církve v Čechách (primasem českým) je J.Em. Dominik kardinál Duka, arcibiskup pražský. Odkazy Reference Literatura K. Adamová – P. Mates, České dějiny v datech, 1945–1999. Praha: Linde, 2000 – 107 s. Z. Beneš – J. Petráň, České dějiny 1. Praha: SPL – Práce, 2001 – 239 s. : obr., mapky. R. Kvaček, České dějiny 2. Praha: Albra, 2002 – 243 s. : mapky, obr. České dějiny. Praha: Laichter 1912–1948. (V. Novotný, J. Šusta, R. Urbánek aj.) K. Hoch, Čechy na prahu moderního hospodářství. Praha: Neubert 1936 – 288 s. Ottův slovník naučný, heslo Čechy. Sv. 6, str. 1–562 E. Poche (red.), Umělecké památky Čech 1.–4. Praha: Academia 1977 a n. F. A. Šubert – F. A. Borovský (red.), Čechy. Ilustrovaná encyklopedie I.-XII. Praha: Otto 1890–1908. Reprint prvních tří dílů Praha: Tok 2000. R. Turek, Čechy na úsvitě dějin. Praha: Academia, 2000 – 335 s.: obr. Dušan Třeštík: Počátky Přemyslovců. NLN, Praha 1999, 660 pp., Související články Česká republika Česká církevní provincie České Slezsko Česko Československo Kladsko Království české Lužice Morava Protektorát Čechy a Morava Seznam představitelů českého státu Sudety Externí odkazy Vlajky a znaky českých zemí http://www.libri.cz/databaze/dejiny – F. Čapka: Dějiny zemí Koruny české v datech, encyklopedická databáze na serveru nakladatelství Libri Historická území Česka České země Země v Československu


text: Vitana Grilovací koření speciál bez soli 18g - Tesco Potraviny Vitana Grilovací koření speciál bez soli 18g Přidat Vitana Grilovací koření speciál bez soli 18g PřidatPřidat Vitana Grilovací koření speciál bez soli 18g do košíku Zavírací sáček nyní uchová chuť a aroma, Bez přidaného glutamátu, Bez soli Česnek sušený mletý, Cibule sušená mletá, Paprika sladká mletá, Třtinový cukr, Zázvor mletý, Sušená petrželová nať, Látka protispékavá E341 Sacharidy 51,2 g Grilovaná krkovička (4 porce) Ingredience: 1 kg vepřové krkovice, 4 vejce, 4 lžíce sójové omáčky, 4 lžíce worcesterové omáčky, 1 lžíce grilovacího speciál koření bez soli, 1 lžíce černého pepře mletého, 2 lžíce hořčice, 5 lžic oleje, sůl Krkovičku omyjte a nakrájejte na plátky. Připravte si marinádu smícháním vajec, sójové a worcesterové omáčky, hořčice, oleje, koření a soli. Maso naložte do marinády alespoň na 2 hodiny, ideálně na 1 den. Naložené maso grilujte na středně rozpáleném grilu z každé strany 5 minut.


Úvod » Články o bydleni » Bydlení čtenářů » Které lokality patří při prodeji domů k nejoblíbenějším? 28.09.2019 | PR článek | Rubrika - Bydlení čtenářů Sháníte-li rodinný dům, jistě vám nebude záležet pouze na jeho vzhledu a prostorových dispozicích, nýbrž také na lokalitě, v níž se nachází. V jakých krajích lidé své nové bydlení nejčastěji hledají? Jihomoravský kraj patří mezi dlouhodobé stálice Čemu za to vděčí? Zcela jistě je to nádherná krajina a tradiční pohostinnost místních lidí. V této lokalitě vyniká město Strážnice, v němž se každoročně koná Mezinárodní folklorní festival. V tomto samotném centru Slovácka se nachází nádherný klasicistní zámek a v areálu vinohradnických staveb strážnický skanzen. Nabídka rodinných domů na prodej Strážnice je opravdu pestrá. V okrese města Hodonín jich je více než stovka. Určitě mezi nimi najdete takový, který bude zcela odpovídat vašim představám. Zlínský kraj má co nabídnout Kde jinde se nachází oblast, v níž jsou seskupeny historicky cenné stavby, množství lázní, vinařské oblasti, hory a krásné parky? V tomto Baťově rodišti by vás mohl zajímat prodej rodinného domu Hluk v okrese Uherské Hradiště. Toto klidné malebné městečko dbá na udržení folklorních tradic, proto se zde pravidelně koná řada kulturních akcí. Jmenujme Dolňácké slavnosti s jízdou králů či Svatovavřinecké hody. Rozmanitý Olomoucký kraj Tato lokalita nabízí domy na prodej v Jívové, což je malá obec s 500 obyvateli. Nedaleko od ní se vyjímají město Šternberk, přírodní park Údolí Bystřice a rezervace Hrubovodské sutě. Jívová je obklopena malebnými lesy, její okolí je protkáno množstvím cyklistickým stezek. Druhý největší kraj v ČR Domy na prodej Táborsko v Jihočeském kraji slibují kouzelné prostředí v náručí šumavských a novohradských hor. Jižní Čechy jsou proslulé pověstnými rybníky, nedohlednými hustými lesy, bohatou historií a pestrým kulturním vyžitím. To je jen hrstka z mnoha důvodů, proč byste měli bydlet právě tady.