Konečně! Konečně jsem si udělal čas a prostor v hlavě na to, abych KONEČNĚ dorazil naprosto výjimečnou hru jménem Dreamweb. Však se podívejte na dobou recenzi ve Score a řekněte mi, jestli byste okamžitě nevzplanuli touhou si hru zahrát. Mně to trvalo - a neptejte se mne proč - více než deset let od vydání, než jsem si hru nacpal do Amigy a začal pařit. A bohajeho, jaká je to pařba tohleto! Bohužel, jak to tak chodí, zasekl jsem se někde asi tak v první třetině hry a nikdy jsem neměl nervy ani náladu se dostat dál. Zřetelně si pamatuji, jak jsem se živě bavil s Matějem Smetanou o jednom zákysu, který nakonec on překonal a já nikoliv... no ale prostě - řekl jsem si, že nemusím dohrát všechno, tak o co jde, že jo. Jenžě svědomí mne trápilo a nedohraný Dreamweb se tu a tam objevil v mých snech, že je jako čas ho konečně pokořit. Náhoda tomu chtěla, že jsem při hledání jiného dokumentu zabrousil na stránky GameFaqs.com a nějak se mi mimochodem v hlavě spustila vzpomínka na můj dávný zákys v Dreamwebu. A protože jsem měl zrovna velice blbou náladu, nedalo mi to a podíval jsem se na návod. Znáte to, nostalgická nálada, člověka tak nějak zaujme myšlenka, že jsem se možná po celé ty roky vyhýbal hře pro nějaký banální důvod... anebo pro žádný dobrý důvod. STŘIH Dreamweb není obyčejná adventura. Není to hra, na kterou si sednete se sklenkou vína a nebudete si ji užívat. Ve hře Dreamweb máte za úkol zavraždit sedm lidí - od vydání Dooma nic zvláštního - ale jde o to, JAK je zabíjíte. Dreamweb je totiž v prvé řadě SVĚT. Svět, ve kterém můžete zkoumat vše od kartáčku na zuby spadlého za záchodovou mísou, po temná zákoutí tamní náhražky internetu. Hra zkrátka nabízí příliš mnoho možností a není snadné na první pohled poznat, co děláte dobře a co už špatně. STŘIH Dívám se do návodu a přeskakuji odstavce textu, které důvěrně znám. Celá první vražda se pořád nachází dokonale zdokumentovaná v mé vlastní paměti. Po chvíli jsem konečně našel místo, přes které jsem se nemohl nikdy dostat. Šlo o nějaké dveře. V návodu prostě napsali, že mám zadat kód 7833 a nijak víc se tím nezabývali. STŘIH Strach. Je to především strach, který mi bránil se podívat do návodu kdykoli předtím. Strach z toho, že mne hra porazila. Strach z toho, že jsem se vyhýbal dost možná dobře nejlepší noir hře všech dob. Strach z toho, že si o mně lidi budou myslet, že jsem podvodník a šejdíř. Ale tentokrát je tomu jinak. STŘIH Tohle nemám rád. Jakože ano, některé návody jsou psané tak, aby nic nevyzradili z detailů příběhu a podobně. Takže jsem začal cíleně hledat postup, jak se k heslu 7833 dostat normálně. Nainstaloval jsem si SCUMMVM a pustil jsem se do rekonstrukce. Ale to pořád nestačilo. STŘIH V dnešní době je to nepředstavitelné, ale zkuste se na chvilku přenést do roku 1994, kdy si ve Score čtete o Dreamwebu. Internet prakticky neexistuje, alternativní zdroje informací jsou leda tak Level a Excalibur (z bláta do louže) a kdybyste si chtěli koupit originálku, museli byste vypláznout brachu 1699 Kč ve Vision (toliko ceník v témže čísle Score). Takže ano, bylo úplně normální, že jste hru hráli v pirátské kopii, cracknutou, zavirovanou a ještě bez manuálu, ve kterém byly mnohdy esenciální informace, potřebné k pohodlnému hraní (či rovnou nutné k dohrání). Pařit hry v té době bylo mnohonásobně drsnějším výkonem, než si umíte představit. My jsme si ty hry dělali těžší, protože tak to tehdy bylo normální (byli jsme tak zvyklí již od osmibitů). Není divu, že celá tato generace hráčů povýšeně shlíží na nejnovější interaktivní filmy... STŘIH Na replacementdocs.com jsem si stáhnul manuál ke hře, abych se dostal do autory zamýšlené situace. Hraji necracknutou verzi a hned na začátku si všímám, že musím zadat heslo do počítače. V návodu píšou, že heslo je prostě BLACKDRAGON a že ve wareznuté verzi bylo heslo odstraněno. Dobrá, říkám si. Odkud ale měl majitel originálky dané heslo zjistit? Prošel jsem manuál křížem krážem a na nic jsem nenarazil. Zároveň jsem si začal uvědomovat, že podobných prvků mohlo být ve hře změněno mnohem více a že bez návodu v dobových časopisech nebylo možné hru prostě dohrát. Nalistoval jsem si tedy Score číslo 12, kde se nachází třístránkový literární objekt od Andreje Anastasova. I ten píše o hesle BLACKDRAGON, o hesle 7833. Jako pěst na oko pak působí návod na tutéž hru v časopise LEVEL, kam se vešla na půl strany - ovšem i ten stačí k pohodlnému dohrání hry. Kde se sakra stala chyba? STŘIH Ryan miluje Eden a Eden miluje Ryana. Ryan se dívá na její nahé tělo pokryté mýdlovými bublinami ve vaně. Ale jeho myšlenky jsou spjaté s těžkými kapkami deště, mezi kterými ještě před malou chvílí stál, když spáchal svou první vraždu v životě. Není si jistý, jestli ji spáchal tak úplně on anebo jestli ho nenavedla nějaká vyšší síla zhůry. Je si ale zcela jistý, že to byla správná věc k udělání. Asi jako zabít Hitlera. Dreamweb není klasickou adventurou ani smykem. Komplexita světa, detailnost náplně, plynutí času - do popředí se mi pořád cpaly dvě hry - Albion a B.A.T. Albion samozřejmě vyšel dlouho po Dreamwebu, ale je v našich končinách asi známější, proto jsem ho chtěl vyzdvihnout. Ten systém detailního zkoumání každého pixelu, kdy si jde do kapes nacpat prakticky cokoli - to je jádro hratelnosti. Že možné je všechno, ale správné je jenom něco. Předměty můžete naštěstí i pokládat a před těmi X lety jsem si dokonce dělal ve hře vlastní skladiště. Hru B.A.T. mi zase Dreamweb připomíná v důrazu na plynutí času. Některá hesla - jako například heslo 7833 - se mohou měnit podle toho, v jakém dni se do kancelářského domu vydáte. Polil mne pot. A 1000 pak jsem na to přišel! STŘIH Svírám v rukou Deník Šíleného Muže. Poznávám písmo. Napsal jsem ho já sám. A přitom mám pocit, že ho vidím poprvé. Čtu si o tom, jak moc miluji Eden, že chodí pozdě z práce a že mám poslední dobou divné sny. Celkem nuda. Ale pak jsem našel stránky, které mne vyděsily. To písmo nebylo moje. Ale přitom si pamatuji, že jsem je psal. Už vím, kdo jsem a co mám dělat. Jmenuji se Ryan, heslo do mého bytu je 5106 a heslo do mého počítače je STŘIH Dreamweb má skvělou a unikátní grafiku a neméně krásné intro. Ale zjistit teprve ve svých šestatřiceti, že krom manuálu má Dreamweb také separátní brožuru s Ryanovým deníkem, to je teda gól. Tento deník je totiž opravdovým intream do hry, úvodem do mysli hlavního hrdiny. Ve hře je to totiž zmíněno jenom pár slůvky a člověk to tak nějak bere - ale ony Ryanovy sny a celá jeho motivace - konečně to dává smysl! A konečně dává smysl, jak se hráč vůbec mohl dopracovat k určitým klíčovým informacem. Nebudu lhát - zbytek hry je docela snadný a protože jsem mezitím návody načetl, dorazil jsem hru za dva večery. Už nikdy nezjistím, jaké to je se potloukat městem a prokecávat smažky, doufaje, že nejde o slepou uličku v herním postupu. Ale v menším měřítku jsem to zažil. Ten pocit ztracenosti v prostoru, ponoření až po uši v hutné atmosféře - ať už na Amize nebo na PC - tohle si musíte zahrát. A tím myslím kurňa zahrát, ne se jen koukat na longplay video. Hra je totiž opovážlivě krátká, když jde jenom o dohrání, bude to hodinka maximálně. Ale je to svět, jak říkám. Je to svět, který je tak temný a prohnilý, že mu v oblasti počítačových her nelze najít konkurenci. Pohlcuje. Nepouští. Baví. Při hraní propadente depresím, nechutenství a pocitem, že tohle snad ani hrát nechcete. Neuvěřitelný výkon společnosti Creative Reality z roku 1994. Ale vy to chcete. Neznámá síla vás k tomu nabádá. STŘIH


KVITOK Anticelulitidní masážní olej Hloubkový detox 100 ml - BioBalíček.cz TĚLO Celulitida a strie KVITOK Anticelulitidní masážní olej Hloubkový detox 50 ml Celulitida je strašákem mnoha žen – nezáleží na váze ani na věku. Zabojovat proti ní můžeme různými způsoby (změna stravování, cvičení, masáže, zábaly, peelingy...). Při odstraňování celulitidy jsou velmi účinné každodenní poctivé masáže. Intenzivní masáž se používá na podporu vylučování přebytečného tkaninového moku a zlepšení činnosti lymfatického systému. Dochází tak ke zlepšení struktury kůže. Masážní olej Hloubkový detox: ✓ pomáhá odstraňovat příznaky celulitidy ✓ napomáhá vylučovat odpadní a škodlivé látky z těla ✓ hydratuje a detoxikuje pokožku Mandlový olej: Posiluje elasticitu pokožky, preventivně působí proti striím na prsou, bříšku, zadečku a stehnech. Slunečnicový olej: Podporuje prokrvení pokožky, regeneruje ji a má zvláčňující účinky. Pomáhá s úpravou metabolismu tuků. Makadamiový olej: Ulehčuje mikrocirkulaci, má vyživující a změkčující účinky. Doporučuje se i při léčbě strií a jizev. Citrusové esenciální oleje (citrón, grep, pomeranč): Posilují kapiláry, mají stahující účinek a snižují zadržování vody v tkáních. Jalovec: Podporuje tok lymfy, snižuje zadržování vody v tkáních. POUŽITÍ: Po sprše nebo koupeli zahřejte malé množství oleje v rukách a jemnými pohybmi vmasírujte do pokožky postižené celulitidou. Jemným tlakem přecházejte zespodu směrem nahoru. SLOŽENÍ: Prunus Amygdalis Dulcis Oil (mandlový olej), Helianthus Annuus (Sunflower) Seed Oil (BIO slunečnicový olej), Macadamia Ternifolia Seed Oil (makadamiový olej), Calendula Officinalis and Helianthus annuus seed Oil (měsíčkový macerát v slunečnicovém oleji), Cinnamomum Zeylanicum Oil (esenciální olej Skořice), Citrus Limonum Oil (esenciální olej Citrón), Citrus Grandis Peel Oil (esenciální olej Grep), Citrus Aurantium Dulcis Oil (esenciální olej Pomeranč), Rosmarinus officinalis Leaf Oil (esenciální olej Rozmarýn), Coffea Arabica (coffee) Seed Oil (esenciální olej z kávových semen), Juniperus Communis Oil (esenciální olej Jalovec), *Linalool, *Limonene, *Citral, *Geraniol, *Cinnamyl Alcohol, * Cinnamal, *Coumarin, *Eugenol Buďte stále krásná s naším zázrakem! Krém se svěží citrusovou vůní s kořeněným nádechem zatočí s celulitidou. Zaručí přísun vitamínů A, B, E a F,... SOAPHORIA Tělová manna Bojovník krásy 250 ml Masážní kartáč na tělo s výstupky je skvělým pomocníkem zejména v boji proti celulitidě. Intenzivní masáž podporuje odstraňování přebytečného... KVITOK Masážní kartáč na tělo s výstupky Tělový krém s obsahem éterického oleje z kůry skořice představuje účinnou péči o pokožku stehen, hýždí a boků zasažených...


MILIONOVÁ MÁMA: Soutěž o Photodermy od Biodermy, které ocení celá familie! Soutěž o Photodermy od Biodermy, které ocení celá familie! Photoderm KID SPF 50+ a Photoderm MAX SPF 50+ Konečně přišlo počasí k rozumu! Sluníčko pěkně hřeje a proto je nejvyšší čas poohlídnout se po nějaké sluneční ochraně. Na léto mám na naše malý lidi připravený koupací obleky (rvu je na ně pokud si hrajou delší dobu ve vodě), taky klobouky i sluneční brýle. Mažem se každé tři hodiny, pobýváme hlavně ve stínu a na koupačku vyrážíme až po třetí. Do léta ještě času dost, ale i na jaře je potřeba se mazat. Právě proto tu můžou 3 z vás vyhrát mazadla pro celou rodinu. A to Photoderm SPF 50+ 400 ml a Photoderm KID Blue SPF 50+. Napište mi sem dolů pod článek, jak se chráníte proti sluníčku vy nebo vaše děti. Staňte se fanouškem Biodermy tady. Staňte se fanouškem Miliónové Mámy tady nebo mě jinak pravidelně sledujte (pravidelný čtenář, email k odběru novinek...) Soutěžíme od teď do 4.5. 2014 do 12h. Nelouš s Vikoušem vylosují 3, kteří budou vlastnit přípravky Photoderm, které ocení celá rodina. Držím palec, Jana! Hanka Francová27. dubna 2014 11:32Dobrý večer, nedávno jsem narazila na Váš blog a moc se vždy těším na další příspěvky :o) Vaše pravidelná čtenářka. HankaOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 11:52My se mažeme všichni olivovým olejem :-). Natálie B.OdpovědětVymazatervulenka27. dubna 2014 11:56Splneno :-)Pouzivam opalovaci kremy od Astrid.OdpovědětVymazatPetra K.27. dubna 2014 12:12Ja jsem leto vybavena kremem prave od Biodermy :) a uz se nemuzu dockat leta :D jinak sleduji pres bloglovin a fb Biodermy uz mam lajknuty hoooodne dlouho :)petra.krupova@atlas.czOdpovědětVymazatfijalova.kfjetina27. dubna 2014 12:18My to zatím docela střídáme... většinou používáme Niveu nebo olej od Astridu s betakarotenem a když jedeme k moři, tak Deayong... Letos bych ale chtěla vyzkoušet právě Biodermu a z těch levnějších možná vychvalovaný SunDance z Dmka:-)OdpovědětVymazatmona recenzie27. dubna 2014 12:18sledujem ako mona recenzie tu cez gfc :) biodermu "lajkujem" už riadne dlho :)samozrejme, že sa chránime opalovacími krémami, to je jedno akými najčastejšie Astrid :) Bioderma nám príde predražená :)mona.recenzie@gmail.com OdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 12:19Proti sluníčku se chráníme my i děti, že se namažeme opalovacím krémem. Stálou začku ještě nemáme. Každé léto vyzkoušíme vždy jinou :-). Michala Ká OdpovědětVymazatKlára Kostelanská27. dubna 2014 12:19Sleduji tady a Biodermu už mám v odběru dávno :) já se chráním před sluníčkem pomocí přípravků od Dacom Pharmy :)k.kostelanska@gmail.comOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 12:22Pravidelně používám krém s vyšším ochranným faktorem na obličej i 50 a držím se rad paní primářky z kožního marieOdpovědětVymazatAnetátor Anetátorový27. dubna 2014 12:23Sleduju přes GFC, Biodermě jsem like dala :)Já té ochraně popravdě zas tak moc nedám, většinou na to zapomenu :/ mažu se, když jdu cíleně někam na slunce na celý den (opalování, koupání), ale jinak běžně na běhání po městě nee... A mažu se odmala Daylongem. OdpovědětVymazatZuzka P.27. dubna 2014 12:30My sa cela rodina natierame opalovacími krémami daylong, nivea a biodermu mame tiez odskúšanú. suzicka35@gmail.comOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 12:33Pokud seženeme opalovací krémy Bioderma v akci, tak je to jasné, jinak volíme levější varianty. Poslední dva roky se nám poštěstilo a tak doufáme, že si letos Biodermu vyhrajeme :)Biodermu sledujeme už dlouho, váše stránky jsem dala do sledování právě teďklara.kom@seznam.czOdpovědětVymazatKateřina Štillerová27. dubna 2014 12:38Super soutěž :-) Splněno - Biodermu už mám na FB lajknutou dlouho, mažeme s ní celá rodina - koupili jsme prvně před dvěma lety k moři - hlavně pro děti, a už jsme u ní zůstali a jsme moc spokojení :-)OdpovědětVymazatJana žulová27. dubna 2014 12:39Ahoj, koli maleho dychacím problemom sa snažíme ist k moru v lete, a tam ja nepodcenujem slniečko ani nahodou, už na izbe či balkone ho namažem, tvaričku kremom so silnejším faktorom , na kupanie ma take to kupacie triko, alebo poriadne namastene ramienka kedže len tie trčia z vody vačšinou.samozrejmostou je pokryvka hlavy,kremovanie opakujem,nezabudam ani na ,,kratke trasy,, kedy si človek povie ved to ma nestihne opalit. ozaj u detičiek dbám najviac ako viem o ochranu pred slniečkom.ja mam alergiu na slnko, to by bol dlhý príbeh :) jankazulova@gmail.com OdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 12:40Jani, moc pěkná fotka na úvodní stránce.Je vidět, že o sebe pečujete.palec nahoru.S pozdravem Vaše čtenářka.OdpovědětVymazatmonatona27. dubna 2014 12:46Ahoj. Tak já se mažu, mažu a mažu. Nejradši mám opalovací krémy od Astrid, ale letos chci konečně zkusit Biodermu.tomkmo@seznam.czOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 12:47Dobry vecer,Jani.Jen Biodermu pouzivame zhruba 3roky.Pro deti Photoderm Mineral 50,pro nas dospele Photoderm Bronz30.Spokojenost.Zdravime :-)Petra VidmanováOdpovědětVymazatmonatona27. dubna 2014 12:47Jo a na fb sleduju jako Moni Tomková a tady přes GFC jako monatona.OdpovědětVymazatLenka27. dubna 2014 13:13Vše sleduji a budu si držet palce, Biodermu bych ráda zkusila! Doteď jsme používali Sundance z DM.Super blog!Lenkalenka_jas@centrum.czOdpovědětVymazatDana Šnýdrová27. dubna 2014 13:21Splněno:)Já se chránila vždycky Niveou, nebo Garnierem, na obličej jsem si oblíbila La roche - Posay. Na Biodermu jsem četla samou chválu, letos budu muset zvolit něco lepšího, protože to vypadá, že mám nejspís sluneční alergii....:(OdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 13:21pouzivame opalovacie kremy. kakolka10@gmail.comOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 13:39Miminko nevystavuji primo slunci a namazu , starsi syn a my pouzivame Daylong. Sadova.katerina@seznam.czOdpovědětVymazatJuly V27. dubna 2014 14:43Snazim sa aby deticky medzi 11 a 15 hod neboli na slnku ak sa da, ak nie sme na nejakom vylete, pouzivala som rozne kremy na opalovanie, ale tento rok som uz vyzbrojena Biodermou, tak sa tesim a dufam ze deticky nebudu nijako reagovat.sledujem cez GFC July VBiodermu sledujem pravidelne a dlho, takze moj LIKE uz davno maOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 15:44Vzhledem k tomu, že se opaluji do červena, tak se musím chránit, proti sluníčku opalovacím krémem s vyšším faktorem? Děti mají stejné problémy. Stálou začku nemáme. Každé léto vyzkoušíme "něco" z akčních nabídek ... Marie1177@seznam.czOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 22:02Mám moc ráda sluníčko, ale chráníme se. My dospěláci se mažeme opalovacím krémem (nemáme stálou značku), u mé 6-leté dcery nejen mažu, ale chráníme i kloboučkem, .. a snažíme se mezi 12-14 hodinou nebýt na přímém slunci .. dodržujeme pravidelný pitný režim .. OdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 22:03Mám moc ráda sluníčko, ale chráníme se. My dospěláci se mažeme opalovacím krémem (nemáme stálou značku), u mé 6-leté dcery nejen mažu, ale chráníme i kloboučkem, .. a snažíme se mezi 12-14 hodinou nebýt na přímém slunci .. dodržujeme pravidelný pitný režim .. lussinda@email.czOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 22:18U naší šestiměsíční holčičky je to jasné- mažeme Daylongem baby (SPF30) a k tomu narazíme klobouček s kšiltíkem:) Pokud spinká tak to ještě jistí plínka přes kočárek.eliska@kzk.czOdpovědětVymazatAnonymní27. dubna 2014 23:26Já používám opalovací olej, ostatní členové rodiny opalovací opalovací krém, většinou v akci. Pro syna beru SPF50.pliskova.lenka@seznam.cz OdpovědětVymazatJana R27. dubna 2014 23:27Svojí roční holčičku mažu už teď 30 Daylongem + samozřejmě šáteček je nutnost. V červnu se chystáme do Řecka tak jsem na to docela zvědavá a plánuju přikoupit ještě další opalováky. Ty koupací obleky neznám, ale asi se po nich taky kouknu. JanaOdpovědětVymazatKatarína Kačuriková27. dubna 2014 23:55Ahoj, ja sa väčšinou natieram opaľovacím krémom Nubian s ním ma vždy krásne opalí a potom sa zo mňa smejú, že som ako černoško :D Čo už,už som si na to zvykla :DOdpovědětVymazatHenrieta S27. dubna 2014 23:56Ahoj,chranime sa kremom s vysokým OF,doteraz sme kupovali niveu ale tento rok skušame Biodermu,no a niečo na hlavu a slnečne okuliare su samozrejmosťou.Ten kupaci oblek ma zaujal,musíme pohladať pre našu 3ročnu slečnu. Podmienky splnene , možno sa pošťastí : )OdpovědětVymazatMartina Molerová28. dubna 2014 0:36Ahoj já před sluníčkem chráním své děti Astrid nebo Nivea sun kids. a sebe jsem nikdy moc neřešila.Nějak jsem měla za to ,že pokud se budu mazat nebudu tak opálená jak bych chtěla.No a ted se třepu strachy a v duchu si slibuju ,že na slunce už nevlezu.OdpovědětVymazatLucia Winda28. dubna 2014 1:15Ahoj, my sa chranime ochrannym faktorom 50+, dokonca uz od jari, nakolko ma moj syn velmi svetlu pokozku. dokonca aj ked sme sa vratili z dovolenky od mora, nikto nam neveril, ze bol maly so mnou, taky bol bielucky. ale ja si myslim, ze lepsia ako opalena pokozka je ZDRAVA pokozka a u deti dvojnasobneOdpovědětVymazatAnonymní28. dubna 2014 6:19Ja se chranim vetsinou faktorem 30+. Vetsinou si kupuji nejaky drogerkovy krem. Magd.alena@seznam.czOdpovědětVymazatSima28. dubna 2014 6:37chranim sa telovymi mliekami ,,v spreji" 50 tkou ale asi iba v lete :P sima.bellova@gmail.comOdpovědětVymazatAnonymní28. dubna 2014 7:36Pro děti používám krém s ochranným faktorem 50. Mají pokrývku hlavy, která je chrání proti sluníčku a např.plavky v UV faktorem, které je v parnech také chrání :-).OdpovědětVymazatživot není černobílý28. dubna 2014 12:29Já váhám nad mrkvovým olejem - je to nejvíc přírodní, ale uv max 15... Jinak alverde z dm.OdpovědětVymazatAnonymní28. dubna 2014 20:29Používám 30 Daylong, Bioderma stojí za vyzkoušení. e.simeckova@email.czOdpovědětVymazatVeronika Vaculíková29. dubna 2014 1:35Zatím jsem to moc neřešila, kupovala jsem si běžné opalovací přípravky z drogerie (Nivea, Sundance)...ale čím jsem starší, tím víc si uvědomuji, že používat kvalitní prostředky na opalování je nutnost! vaculik.veronika@seznam.czOdpovědětVymazatAlica Smolicskova29. dubna 2014 3:29Natieram sa opalovacími krémami daylong. alicasmolicskova@gmail.comOdpovědětVymazatMy Home Style29. dubna 2014 5:06Tak ja se mazu vetsinou az po tom, co se spalim, kdyz se jdu jen na chvili opalovat, abych chytla barvu a vetsinou u toho usnu:) A pak se mazu nekterym ze samplu, ktere dostavam (multibrand), +/- 30tky (pro ČR). No a dite, letos poprve budu mazat 50tkou, tak to snad bude v pohode.OdpovědětVymazatAnonymní29. dubna 2014 11:50Od prvních jarních paprsků se snažím každý sluneční paprsek pojistit dobrým opalovacím krémem s vysokým faktorem, například od Biodermy, ale už netrávím dlouhé hodiny vysedáváním na slunci, za účelem získat co nejlepší opálení, bohužel následky můžou být tvrdé.BarčaBaram@centrum.czOdpovědětVymazatMar Mar30. dubna 2014 2:22Ahoj, vše splněno, Bioderma lajknuta již dávno, Tebe sleduji přes email :-) Co se týče ochrany, tak mám právě sprej od Biodermy s SPF 30. Koupila jsem si ho ale až ke konci loňského léta, takže jsem zatím neměla tu čest ozkoušet ho pořádně :-) oo.majketka.oo@seznam.czOdpovědětVymazatIveta Šuleková30. dubna 2014 6:11Ahoj, Biodermu mam lajknutu uz dlhsiu dobu, tebe davam like teraz :) chranim sa opalovacim sprejom od biodermy , faktor 50 , postupne znizujem po niekolkych dnoch na 30..pekny den :)ivettsulekova@gmail.comOdpovědětVymazatJitka1. května 2014 12:07Tento komentář byl odstraněn autorem.OdpovědětVymazatBarbora Perháčová1. května 2014 14:00sledujem lajkujem Barborqaaa1@azet.skja som celkom lajdák v ochrane proti slnku a väčšinou sa natieram iba ked idem k vode niekedy aj ked sa opalujem doma na dvore ale nie vždy :/OdpovědětVymazatŠárka Trhlíková4. května 2014 2:34Facebook Biodermy sleduji už delší dobu, ten Váš až teď. Na blog jsem narazila už před několika měsíci. Čtu nepravidelně, když mám chvilku pro sebe, což se teda moc často nestává :D Dcerku mažu krémem od Alverde, sice se dost špatně roztírá, ale víc věřím minerálním filtrům. Občas s ním máznu i svůj čumák :) Já se se nikdy moc nemazala. Snažím se nebýt na přímém slunci moc dlouho a hlavně kolem poledne. sessyna@gmail.comOdpovědětVymazatMiliónová Máma5. května 2014 12:52Ahoj, všem díky za účast v soutěži. Předem se omlouvám za zdržení losování, žádá si mne totiž rodina i práce, tak trochu nestíhám. Vylosujeme nejpozději ve čtvrtek. Fajn večer. Jana.OdpovědětVymazatOkomentovatNačíst další...


source: fineweb

text: Vissel Kóbe je japonský fotbalový klub, byl založen v roce 1966 jako poloprofesionální klub v Kurashiki. V roce 1994 se přemístil do Kóbe. Hrál zde český záložník Pavel Horváth. Vyjma Pavla Horvátha zde jeden čas působil i Ivo Ulich a v roce 2004 ve funkci trenéra Ivan Hašek, o rok později pak Pavel Řehák. V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vissel Kobe na anglické Wikipedii.


31. 8. 2012 Je vůbec nějaká budoucnost PS Vita? Při pohledu na prodejní čísla prvních měsíců prodejů vidíme, že produkty SONY i Nintenda jsou v celkem vzácně vyváženém poměru. Zatim co launch Nitenda 3DS byl co do absolutních čísel slušný, ve srovnání s raketovými prodeji jeho předchůdce se můžeme celkem shodnout na tom, že jsme čekali více. Podobně tak je na tom SONY PSP a PSV - start celkem slušný, ale v kontextu dalších týdnů vidíme celkem jasně patrný propad. Nintendo se proti tomuto problému postavilo čelem. Jednak radikálně snížilo cenu konzole a dále pak dotlačila zásadní hry do publikovatelného stavu. Bráno kolem a kolem - 3DS se celkem uchytilo a nyní, po roce a půl, je již zřejmé, že nemusíme mít o tuto platformu existenční obavu. Co ale Vita? Podle SONY jsou její prodeje v souladu s očekáváním, čímž referuji k n 1000 edávno zveřejněným číslům, podle kterých Vita prodala 2.2 milionu kusů za prvního půl roku života. Je to hodně nebo málo? Je to rozhodně méně, než prodala konkurence, ale to nás nemusí trápit. Pouhý půlrok totiž není nutně berná mince, ale vyčíst se z toho něco dá. Zejména v souvislosti s informacemi, kdy SONY nahlas tvrdí, že ještě nepřišel čas na slevu. A dále je tady pak otazník nad hrami pro Vitu. Řekněme si to na rovinu - ekonomicky vzato je potřeba, aby prodeje produktu splnily nějaký plán. Nejde jen tak snadno říci, že stačí dosáhnout stavu, kdy produkt neprodělává. Investice, či dotování prodejů je zcela regulerní taktika, na které není nic špatného. Dělá to SONY, dělá to Microsoft, dělá to Nintendo. Žel bohu z úhlu pohledu investora nebo akcionáře je propad prodejů daného produktu důležitější, jelikož se neplní plán. A to je špatně. Konec pohádky. Ideální samozřejmě je, když je plán překročený. Ještě jednou si dovolím poukázat na historický fakt, že jak Microsoft tak (zejména) Nintendo dokázali v jistém bodě na časové ose nejen začít vydělávat na svých produktech, ale dokonce se jim podařilo překročit ty nejdivočější sny marketingových nadrženců. Celá minulá generace konzolí byla jen důkazem toho, že velikost vstupní investice do vývoje hardwaru a softwaru není klíčovým prvkem pro ekonomický úspěch. A když se nyní vrátíme do února 2011, kdy SONY poprvé hrdě prezentovalo NGP, pokládal jsem si otázku, proč SONY vstupuje podruhé do téže řeky. Klíčovou vlastností Vity je bezesporu špičkový hardware, nejen co do hrubého výpočetního výkonu, ale také touchscreenu a online možností. Avšak za takový hardware se platí a to ne málo. Když přičtete nutnost extra memory karet pro ukládání pozic (bez které nejdou mnohé hry byť jen spustit!), dostanete cifru, kterou vysolíte s radostí jen v případě, že je na daný systém dost pro vás zajímavých her. A to je nyní otazník. Jaké hry vlastně Vita nabízí? Wipeout 2048? Uncharted: Golden Abyss? Bez zajímavosti také není, že nejlépe hodnocené hry pro Vitu jsou nejen hlavně remaky (tedy stejně, jako to má 3DS), ale také navíc hry, které nereprezentují možnosti špičkového hardwaru, jakým Vita disponuje. Lumines, Gravity Rush, Rayman Origins, Sound Shapes, Super Stardust... už to mi přijde celkem jako dobrý důvod k zamyšlení, co se s Vitou děje divně. To ale neznamená, že by z hlediska kritického přijetí na tom byly hry jako Wipeout nebo Uncharted zle, to ne. Jak je na tom ale prodejnost těchto her? Doslova mne šokuje, jak nízké prodeje mají Vita hry. Uncharted se může pochlubit 0.68 milionem prodaných kusů. Na druhém místě je FIFA s 0.3 miliony a od třetí pozice níže to jde prudce dolů. Od dvanácté příčky níže hovoříme o prodejích her pod 100.000 kusů, což je u konzole s 2.6 milionem zákazníků celkem alarmující. To ale ještě nemusí nutně nic dokazovat - prodeje online nejsou započítány. Nedivil bych se, kdyby prodeje PSN titulů byly na uspokojivé úrovni. Hry jako Escape Plan nebo Attack of Mutant Blobs jsou jistě ukázkou toho, že se nelze 1000 ohlížet jen na prodejní čísla fyzických kopií her. I když absolutní součet dolarů není k dispozici. Co si pro nás chystá další půlrok? A to je ten problém - nic extra se pro nás nechystá. Podle všeho chce SONY zachovat vysokou cenu konzole i her, přičemž žádný velký blockbuster není ohlášen - snad jen vedlejší produkt Assassin's Creed 3. Téměř jakoby se vývojaři báli pro Vitu něco vytvářet. Jakoby měli strach o svou investici. A podle mne jde o strach oprávněný. Magazín Wired sepsal sedm bodů, které by mohly pomoci Vitě v záchraně před utonutím. Nutno poznamenat, že některé z těchto bodů by měly být aplikovány na herní trh obecně. Jde o poměrně povrchní, ale trefné poznámky. Snížit cenu, dodat exkluzivní hry a podobně. Je Vita v současnosti prodejní průser? Nebojím se říci: nepochybně. Ale jak jsem napsal výše - na faktickou existenci a podporu tohoto produktu je potřeba držet se plánu, aby SONY nemusela projekt stopnout. A jaký že je ten plán? Dle SONY mají v plánu do konce fiskálního roku 2012 (březen 2013) prodat 16 milionů přenosných konzolí (včetně PSP!). Takový plán je prakticky nesplnitelný. A tak se SONY rozhodlo snížit svůj plán na 12 milionů kusů. Aneb - i tak se dají plnit plány. Jestli je to pořád realistické číslo, ukáže čas. Moc tomu ale nevěřím. O kvalitě jakéhokoliv zařízení rozhodují hry. I kdyby Vita prodala jenom tři kusy, pořád může jít o super platformu, která nabízí spoustu skvělých her - hypoteticky řečeno. Momentálně ale mohu s klidným srdcem říci, že kupovat Vitu je věc pro ty, co nevědí co s penězi anebo pro blázny, zaryté fanoušky značky. No, snad po snížení ceny o tom budu uvažovat, teď je prioritou Virtual Boy. 18 komentářů: Taky mě překvapilo, že Vitu skoro nikdo nemá narozdíl od PSP, které když vyšlo měl ho každý..OdpovědětVymazat Nemůže to být také tím, že je prostě na světě překonzolováno? Kvalita a kvantita her se tak rozmělní a zákazníci neví, pro co se rozhodnout. Buď se nerozhodnou a nekoupí si nic, nebo se rozhodnou pro nějakou a tím si zavřou dveře před ostatníma (konzolema a hrama). Říkám to proto, že sám jsem si nikdy žádnou konzoli nekoupil, i když jsem to párkrát chtěl udělat. Nebyl jsem si jistý investicí, zůstal jsem u PC. Nemám takový vhled do situace jako autor, ale nemůže nastat situace, kdy se svět, po oběhnutí kolečka okolo konzolí, zase vrátí k hraní převážně na PC?OdpovědětVymazatOdpovědi Tohle se točí téměř výhradně okolo her. Zákazník má na výběr ze všech možných segmentů. U Vity to podle mne naráží na to, že většina her od SONY (které tvoří páteřní podporu platformy) jsou postavené na hrách z PS3, jenom v menším formátu. Takže Golden Abyss může být "sama o sobě" dobrá hra, ale pro majitele SONY produktů (tj. podstatnou část cílové skupiny) jde o redundantní investici.Vymazat Není pochyb o tom, že na Vitu jsou "opravdu dobré thirdparty hry", ale je zajímavé, že jen zlomek z nich využívá hardwarové přednosti Vity. Tím pádem si koupíš výkonný a drahý stroj, který v tom výsledku nepotřebuješ na provoz dané hry. A tady začíná kolotoč - drahý hardware, méně zákazníků, menší trh a tím pádem menší zájem vývojařů. A to nemluvím o ceně vývoje. Je celkem zřejmé, že handheldy nepotřebují monstrózní 3D hry, které na malém displayi nevyniknou - naopak většina prodávaných her nestojí na megalomanské investici do špičkové grafiky. 2D hry či stylizované 3D je prostě úspěšnější. Opět něco, na co nepotřebuješ kapesní verzi Playstation 3. Ale platíš za to. Koukni na 3DS - to mělo podobný start a Nintendo během snad čtyř měsíců šlo s cenou o 30% dolů, plus stihli vydat trháky ve formě Mario Kart, které prostě táhnout. Mario Kart 7 prodalo za první týden 680 tisíc kusů, to jest stejně, kolik Golden Abyss za půlroční existenci. "Oběhnutí kolečka okolo konzolí" je trochu nadnesené. Jde o naprosto oddělené segmenty cílových skupin, konzole v klasickém významu možná časem zaniknou, ale jejich platformový základ (tj. kontrola vydavatele nad franchisami a hardwarem) v nějaké formě zůstane (byť třeba ve formě digitální distribuce). Vitu mám už nějakou dobu doma a i tak s článek převážně souhlasím, lituji koupě a jen se mi tu na ní práší. Uncharted není špatný ale oproti svým velkým bratrům je to slabý odvar. Gravity Rush zabaví a minimálně ze začátku je to slušná ,, městská akce ,, , Rayman je kvalitní hopsačka ale sráží ho nepřítomnost multiplayeru, Resistance, Little Deviants a Asphalt jsou blbosti, Escape Plan zklamání, Unit 13 nuda. Víc jsem nehrál a zatím to ani nemám v plánu, z ohlášených her se mi zamlouvá jen Killzone a Assasin u kterého se ale bojím, že dopadne jako Bloodlines na psp. Celkově je pro mně Vita velké zklamání a to nemluvím jen o hrách ale i o pár chybách samotného systému, proto se ani nedivím, že prodeje jsou takové jaké jsou.OdpovědětVymazat Zdeněk: Reakce na poslední větu: ,, Tak to se naštěstí určitě nestane :) ,, Duff: Když vyšlo psp tak ho rozhodně neměl každý, to až tak rok až 2 po vydání, vím to protože jsem ho koupil pár dní po launchi a vlastníka bylo u nás v ČR těžké najít i na internetu.Odpovědi Kdyby šlo jenom o můj názor, tak já bych si přál, aby Vita dokázala realizovat hry, které jinde realizovat nejdou. Tj. využít unikátně ovládacích schémat a k tomu samozřejmě špičkovou grafiku. Jenže to je podle mne neprůchodné. Jako sběratel si Vitu zřejmě někdy v budoucnosti pořídím, ale nebude to asi kvůli hrám, ale jen "do sbírky".Vymazat Musím pochválit, že se SONY snaží prosadit koncept dvojího hraní Vita+PS3 za jednu cenu, ale rozhodně to není žádný standard, který by museli aplikovat i third party vývojaři. Líbí se mi, že se snaží propojovat hry mezi PS3 a Vitou (jako třeba Assassin's Creed 3) - ale opět je to jenom nepsaná dohoda kus od kusu. Kdyby například tyhle věci byly zavedené jako standard, šel bych do Vity okamžitě. Oproti tomu mi ale dost věcí vadí (například zhůvěř 1000 ilá politika ohledně memory karet, mnohokrát zmíněná cena konzole i her, nabídka her včetně těch ohlášených do budoucna). Když k tomu přičtu fakt, že jsem s konkurenčním produktem celkem spokojený, nemám jediný důvod investovat. I když takové Dark Souls 2 na Vitu... to by bylo něco! myslel jsem to spíš, že z mojich kamarádů tady z okolí je mělo 5 lidí, což je dost :) když to vezmeš kolem a kolem, tak konzoli má málokdo..OdpovědětVymazatOdpovědi U nás nejsou konzole zdaleka tak populární, jako na západě. Faktem je, že SONY si vybudovalo v naší republice pověst "seriózního" herního hardware, zatímco Nintendo si s radostí ponechalo značku "rodinné zábavy". Když začínáš v roce 1994 budovat základy značky u náctiletých (PC) hráčů, je zřejmé, po čem spíše sáhnou. Když se ale budeme orientovat podle globálních čísel, tak poměr PSP a DS je přibližně 1:2, což hovoří za vše. V mém okolí má PSP si 1000 ce dost lidí, ale DS (či potažmo 3DS) je ale mnohem zastoupenější.Vymazat Tak tady u nás nemá DS nikdo.. Spíš ty PSPčka. A z velkých konzolí má většina Playstationy, hlavně dvojkový.. A když jsem si koupil Wii, tak se mi smáli, že jsem si měl koupit X360, že na Wii nejsou hry.. A jak u mě potom všeci pařili WiiSports :D :D Mám tu jednoho kamaráda který má dokonce Dreamcast, ale jinak všeci PS..Vymazat Já právě před koupí tak trochu naivně doufal ve hry jako Elder Scrolls apod. Říkal jsem si, že je tu konečně handheld, který by to mohl zvládnout, jasně byly tu pokusy na N-Gage a psp ale jak to dopadlo... Taky jsem trochu bláhově doufal v podporu ps2 her, zatím to tak ale nevypadá.OdpovědětVymazat Nadherna epopej:). Dovolil jsem si take nektere useky primo citovat na jednom webu (s odkazem na blog samo)OdpovědětVymazat Sektari firmy Sony dokazaly vytvorit i slipove pouzdro na svoji Vitu aby byla stale v bezpeci a co nejblize jejimu majitely.Kam az jejich silenstvi dosahne a co muzeme udelat pro jejich zachranu ??Po letech flamu a hadek uz to vim.Je dobre si jich nevsimat a v nestrezenem okamziku jim podstrcit neutralni clanek od lidi s rozhledem a zkusenostma a hlavne od lidi co nemaji xbox. Na zaver snad jen cisla z VG charts ktera jsou vazne velice vtipna.. Super mario pro 3DS prodalo podle vseho vice kusu nez vsechny Vita hry dohromady a to mluvi za vse pratele No jo, ale novy Silent Hill je len pre Vitu :(OdpovědětVymazat Duff: To by jsi kámo teda nevyměnil :) Držel jsi ji někdy v ruce? Je těžká jak cihla a do absolutně žádné kapsy se nevleze.OdpovědětVymazatOdpovědi aha, to jsem nevěděl :D já mám zafixovaný, že je to vyupgradovaný PSP :D i když aj to psp je celkem slušný trhač kapes..Vymazat Vita mi přijde celkem lehoučká, no ale do kapsy to není, chce to batoh. I tak by mi telefonování přišlo jako prima bonus, to zase jo. Pro zajímavost - 3DS sice nemá možnost vložit SIM kartu pro přístup na internet, ale můžu potvrdit, že libovolný telefon s tetheringem poslouží stejně dobře. Tj. i Vita bez 3G není vlastně zas tak moc ochuzená, v praxi mám dycky v kapse i telefon.Vymazat Nahodou Vita se da nosit v kapse naprosto pohodlne.Vymazat http://img856.imageshack.us/img856/1885/typekvita.jpg A vy se divíte? Vždyť na PSV téměř nic není, Metal Gear Solid pouze HD kolekce, kde je nový Silent Hill, Gran Turismo, God of War, Tekken, Resident Evil, všichni se máme pos*at s z pitomého Killzonu a Uncharted?OdpovědětVymazat


Mýdlo, ruční práce v Hluchov od e-shopu Desnalend, OOO _ Koupit Mýdlo, ruční práce Hluchov (Ukrajina) _ Desnalend, OOO : AllBiz


21. 12. 2009 Gran Turismo 5 time trial demo Když jsem se tuhle pozastavoval nad demoverzí Forzy Motorsport 3, naznačil jsem body rivality obou titulů, kdy každý k věci přistupuje trochu jinak. První věc je grafika včetně destrukčního modelu. Druhá fyzika. Třetí umělá inteligence. Tyto věci od sebe drasticky odlišují GT4/GT5P a FM2/FM3. A to v tom smyslu, že Forza stihla v neuvěřitelně krátkém čase implementovat věci, které GT prostě nemá. Nechme na diskuzi, jestli ta implementace je dokonalá, ale řekněme si to na rovinu - vyjma grafiky není důvod se věnovat GT5Prologue - je lepší sáhnout rovnou po Forze - produktu novějším a dota 1000 enějším. Takže jestli bych něco čekal od demoverze GT5 - bude to právě precizní ukázka nové grafiky včetně destrukce, umělé inteligence a samozřejmě fyziky. Z nějakého důvodu jsme se dočkali jenom toho posledního. Jsem rozpačitý. Hra má oficiálně vyjít za tři měsíce - mnohem pravděpodobněji ale až za půl roku (střízlivý odhad). Znamená to, že hra musí být prakticky hotová - a tedy mělo by být možné prezentovat veřejnosti právě tyto pilíře hry. V tomto smyslu se děsím toho, čeho se vlastně dočkáme, neboť v jistém smyslu se GT5 začíná podobat Duke Nukem Forever. Na druhou stranu - přidržme se oficiálního prohlášení. Time Trial Demo má v první řadě poskytnout ochutnávku jízdního modelu, kdy spolu hráči závodí v online žebříčku nejlepších časů. U časovky je běžné, že se jezdí desítky kol a hráč se snaží o co nejlepší výsledek. Kdybych se vysekal a musel restartovat, časovka by byla méně zábavná (nemluvě o opotřebení pneumatik a podobně - narušení časového toku je příliš velké - je nutné odjet dvě kola, než se zase začne čas počítat). Z podobného důvodu není ve hře možnost řazení se spojkou, když na to máte volant - aby hráči měli rovné šance. Mezi námi, působí to dost, jako výmluva, smrdí to. Ale pojďme se podívat, co nám to Kazunori přichystal. V první řadě je nutné si uvědomit, že porovnávat nelze jablka s hruškami, takže na všechno z GT5Prologue zapomeňte. Mnohem lépe vyzní porovnání s Forza Motorsport 3 - když se teda přidržíme toho, co demo nabízí. Grafika je pořád fantastická. Prostředí tratě je vylepšeno a i když stromy vypadají pořád dost podezřele, tak tribuny, asfalt, trávník, auta, lidi - vše je na opravdu vysoké úrovni, hraničící místy až s fotorealismem. Textury povrchů mají při bližším zkoumání onen žádaný plastický dojem. Opět práce se světlem a stínem je fantastická. Paradoxně - na úvodní obrazovce je vidět chyba v samplování stínů u zadní poznávací značky vozu. Ve hře to není prakticky patrné. Co se grafiky týče, tohle je v tomto okamžiku opravdu jediná věc, kterou může Forza Motorsport 3 závidět. Čas ukáže, jak dopadnou ostatní tratě - ona i tato je graficky poměrně fádní, ale technologie je jasně patrná. A to píšu přesto, že chybí stopy po pneumatikách na asfaltu, trávě i písku. Trochu škoda. Fyzika chování vozu je na velice ... dobré úrovni. Takhle - já jsem v podstatě laik, 1000 nemám naježděno tisíce hodin v závodních vozech na tratích, abych dokázal ocenit detaily. Ovšem z hlediska virtuálního ježdění si myslím, že mám přehled o tom, jak se auta mají chovat. V kombinaci s mými skromnými řidičskými zkušenostmi z reálu tak posoudím leda to, že chování auta v GT5 a FM3 je na srovnatelné úrovni. To je myslím docela velká pochvala. Hrál jsem si s tím. Zkoušel jsem najet jedním kolem na trávní - je to poznat. Škobrtnutí o obrubník - je to poznat. Přenášení těžiště vozu ve všech směrech - je to poznat. A navíc to jde všechno krásně ovládnout a využít ve svůj prospěch. Ten pocit, když projedete dvojitou šikanu bez brždění jenom proto, že jste auto správně "rozhoupali", je k nezaplacení. A navíc tady máme velice pěkné otřásaní vozu (včetně interiéru) při nerovnostech vozovky - zejména cílová rovinka je pěkně "opotřebovaná". Zkrátka a dobře - na silnici se auto chová naprosto bezvadně, řekl bych srovnatelně s Forzou. A to je výborná zpráva. Výše napsaný slovní obrat "na silnici se auto chová naprosto bezvadně" je potřeba brát doslova. Totiž - rozhodnutí, že v demu nebude implementovaná destrukce vozu se negativně projevuje při kolizích s mantinely. Auto, místo toho, aby se zmačkalo do kulaté krychle, se prostě odrazí, jako hopík. Je to více patrné, než třeba v GT5Prologue, kde došlo k jistému zpomalení. Je vidět, že engine počítá s implementací fyziky - ale ta když není přítomna, vypadá výsledek divně. Podobně tak rotace vozu na trávníku po kolizi připomíná "Gran Turismo on ice show". Evidentně se počítá s tím, že se poškodí osy kol - ale k tomu nedojde a auto se klouže dál. Takže abych tu fyziku shrnul - na silnici se to chová božsky, mimo silnici divně. Je hezké, že se pneumatiky realisticky boří do písku, ale ta destrukce tomu chybí víc, než jsem si myslel. Celkově bych fyziku shrnul asi takto: Několikrát se mi stalo, že jsem vybíral nějakou zatáčku "na ostří nože". Úplně jsem cítil, že mi jedno zadní kolo najelo na obrubník a okamžitě jsem byl vystřelen mimo trať poměrně nekompromisním způsobem, který mne překvapil. Nic podobného se mi v žádném GT předtím ještě nestalo. Sledoval jsem replay a opravdu to vypadá, jako nějaké karamboly z F1, když budete hledat na Youtube. Vypadá to prakticky stejně, jako podobné zážitky ve Forze 3. Takže to asi bude dost realistické. Toliko laický souhrn. Ve hře není možné závodit s protivníky, takže AI nemáme s čím porovnat. Editor tratí, možnost screenshotů, videí, upload Youtube - nic z toho není, takže není co komentovat. Nebo přeci? Jedna z věcí, kterou bych na Forze pochválil obecně, je prezentace. Ano, z GT5 vidíme (už několik let) opravdu bombastické obrázky z interiérů vozů, záběry na pilota nebo alukola... ale jak to uvidíme ve hře? V replayi? Nenechme se vysmát - vyjma toho, že si občas můžeme zazoomovat je to tak všechno. Možnost si replay zastavit a hrát si s kamerami, 1000 vracet čas a tak dále - to v GT5 zoufale chybí. Opravdu bych si chtěl prohlédnout ty interiéry s řidičem. Na jednu stranu si říkám - do dema Time Trial to dávat nebudou - jasně. Ale na druhou stranu - úroveň replayů je horší, než v GT4 ba dokonce má méně možností, než GT2 a to je co říct (tato výtka platí i pro GT5Prologue). Mám obavu z toho, že se tomu nikdo nebude věnovat a to by byla škoda. Podobně se dá hovořit o ovládání - proč je ve Forze možné se plynule (neříkám, že je to udělané dokonale) rozhlížet po kabině z gamepadu - a v GT5 to nejde ani na volantu? S volantem máme jen možnost skokově měnit několik přednastavených úhlech. Nemluvě o pohodlnosti tohoto ovládání. Jistě, jde to hrát i bez toho - a navíc se Kazunori vyjádřil, že do hry zabuduje headtracking - všechna čest. Ale nulový posun v tomto demu mne trošičku straší. Ale nechme skepse a věčného rejpalství. Zaseknul jsem se na této demoverzi skutečně slušně, což vypovídá o jedné převelice důležité věci. Prezentované úpravy ve fyzice prospívají hratelnosti GT5 a za to dávám palec nahoru. Už aby to tady bylo. P.S.: Mimochodem - moje časy jsou v současném okamžiku přibližně tyto - tuned car 1.43, normal car 1.55. Světový rekord je v současné době přibližně 1.35 (tuned car). Hra krásně ilustruje to, že stačí malinkaté změny a dokážete nahnat náskok mnoha vteřin. Ale pak je to to tvrdé práci, abyste dohanli ty desetiny až tisíciny sekundy. Mimochodem - Kazunori normal car - 1:50. A určitě by mne i dohnal ;). Nové dobré Gran Turismo, díky. 3 komentáře: Ideální bylo GT1. Auto, které jsem si vytunila mi mohlo sloužit v mnoha a mnoha závodech. A pak, s pokračováním série, přišla ta otravná omezení, která pak v mých očích naprosto degradovala čtyřku. Auto jsem ladila, abych s ním pak mohla odjet třeba jen jediný závod a místo toho jsem byla nucela používat vozy, které se mi nelíbí. Teď pařím Forzu 3 a i když není dokonalá, nemá otravné licence, nabušeným autem mohu zpět na snadné závody a podobně.OdpovědětVymazat Hele Licence se mi v GT moc líbí a nejlepší je myslím GT2. To s tím laděním auta - máš trochu pravdu, ale od toho je kariéra. Současné hry mají zase online - což při implementaci bodového systému hodnocení vozů znamená, že tunění dostává nový rozměr. Každopádně GT4 se mi moc líbí a užil jsem si ho. Ale dvojka je dvojka...OdpovědětVymazat S GT bohuzel nemam velke zkusenosti, ale pokud muzu porovnavat "technologicke demo" GT HD a ten aktualni Time Trial, tak neshledavam ABSOLUTNE zadny pokrok. Navic jizdi model GT samotny mi osobne vubec nesedi, chybi mi dynamika jizdy, pruznost motoru a pocit rychlosti. Kdyz mi nekdo bude rikat neco o realisticnosti, tak k tomu mam akorat toto: v realu pri 130 na rovne dalnici mam daleko vetsi pocit rychlosti nez pri radoby 160 na okruhu v GT. A uz vubec nechapu, proc musim napriklad Nissanem v demu zpomalit a podradit na 2 !!! abych projel zcela trivialni zatacku, v opacnem pripade letim z trati rovnou za nosem ...co to ma spolecneho z realitou? GT asi necham napokoji a budu se dal venovat hram typu Burnout, ktere z realitou taky nemaji nic spolecneho, ale aspon si ta ni nehraji a proste a jednoduse bavi.OdpovědětVymazat


source: CulturaX

text: Vitalia.cz » Jídlo » Co jíst » Nemám pole, ale koupím, koupím. Takové prodejce ženou na Kulaťáku vidlemi Farmářský trh na Kulaťáku začíná tuto sobotu už sedmou sezónu. Podívejte se, co všechno pro vás pořadatelé přichystali. A Pavel Šťastný vysvětlí, proč tu nenajdete zdaleka všechny, kdo se o prodej ucházejí. Farmářské trhy na Kulaťáku začínají v sobotu 27. února již sedmou sezónu. Navštěvuje je pravidelně pět až šest tisíc lidí nejen z Prahy 6, ale z celé Prahy a jejího blízkého okolí. Prodejci se na Kulaťák sjíždějí doslova z celé republiky. O trhy se stará početný tým lidí, který každý pátek trhy staví a v sobotu po trhu zase uklízí. Co obnáší prodávat na trhu a jaká je jeho myšlenka, jsme se zeptali jeho pořadatele Pavla Šťastného. Jsem-li farmář, třeba zelinář, musím den předem sklidit, aby bylo vše čerstvé. Dělají to třeba do deseti do večera. Na trhy na Kulaťáku jezdí farmáři z celé republiky, ti z větší dálky vstávají ve tři, donaloží auto, vyjedou. Na trhu musí být minimálně hodinu a půl před otevřením, tedy v půl sedmé ráno, vyloží zboží, vše nachystají. V osm hodin začíná trh. Prodávají, ve dvě hodiny skončí, zabalí, vyrazí domů, tam dorazí v šest, v sedm hodin večer a ještě se musejí třeba postarat o dobytek. Občas se to stává, ale my máme spíše opačné případy. Například pštrosí farma od Roudnice nad Labem získala díky trhům takovou popularitu, že nestačila dodávat a přestala kvůli tomu na trhy jezdit. Získali spoustu jiných odběratelů a na trhu skončili. To je limit malých výrobců a producentů, nemohou proniknout do větších obchodů, kde po nich chtějí dodávky v rozsahu, které nejsou schopni splnit. Alespoň ne při zachování kvality. Oni tam většinou ani nechtějí. My si farmáře vybíráme, v uvozovkách je lustrujeme, jezdíme za nimi, sledujeme, co a jak dělají. Někdo má dva hektary, jiný dvacet, ale je určitá mez, kterou nechtějí ani nemohou překročit. Nechtějí dál zvětšovat množství, protože pak už to nefunguje. Jednak nedokáží zaručit kvalitu – a to nechtějí, jít s kvalitou dolů – a ve chvíli, kdy by začali dodávat do supermarketu, znamená to všechno změnit. Při té vaší „lustraci“, kolik zájemců o prodej na trhu na Kulaťáku neprojde? Oslovují vás i nějací vyložení šílenci? Nejvtipnější byl pán, Vietnamec, který volal, že by u nás chtěl prodávat. Ptali jsme se ho: „Pole máte?“ „Nemám, ale koupim, koupim.“ Ale míváme na Kulaťáku i zahraniční trhy, ve spolupráci s ambasádami, dělali jsme už třikrát trhy s jihoasijskými zeměmi. Ne, ale zároveň se domlouváme s ambasádami, aby sem k nám přivezly věci z malých farem, což se daří. Loni se to podařilo i s Afrikou, kdy jsme na Kulaťáku měli devět afrických zemí. Letos v této spolupráci chceme pokračovat. Jedna z věcí, o kterých se občas debatuje, jsou právě zahraniční potraviny na farmářských trzích. Druhá věc jsou farmářské trhy v obchodních centrech. Co vy na to? Zahraniční zboží v omezeném množství na trzích být může, když je po něm poptávka, důležité je, aby to nebyl velkoobchodní sortiment, proto spolupracujeme s ambasádami, jsou určitými garanty kvality. Letos jsme se na Kulaťáku rozhodli tento běžný sortiment omezit ve prospěch jednorázových akcí. A co se týká obchodních center, to je otázka. My sami jsme na začátku pomáhali rozjíždět dvoje trhy. Jedny byly na střeše obchodního centra Harfa, druhé v Ostravě vedle OC Futurum. To jsou doteď největší trhy v Ostravě. Já si myslím, že je to určitá alternativa, ve chvíli, kdy daná lokalita nemá zajímavé místo, kde se lidé přirozeně shromažďují. Ale samozřejmě myšlenka trhů na Kulaťáku je přivést Pražanům farmáře, aby s nimi mohli hovořit z očí do očí. Propojit producenta a koncového zákazníka. Protože nejlépe si o tom, jak dělá své tlačenky a buřty, pokecáte s panem Dubou, když dělá vše svýma vlastníma rukama. V tom je to kouzlo a v tom já farmáře obdivuju. Dělají to s láskou. Na prvním trhu budou nově v nabídce sýry s olivami či pažitkou, jogurty s javorovým sirupem nebo kravský tvaroh od Statku Oblík, mléčné výrobky jako sýry s lískovými ořechy, sušenými rajčaty nebo se švestkami od Sýry Kroupa. Kachnička narůžovo s kachními specialitami jako jsou jemně uzená kachní prsa, konfitovaná kachní prsa v portském víně s tymiánem nebo kachní škvarky. Nově také vývar Silák, šest hodin tažený, který je vyráběn z kuřecího masa, čerstvé zeleniny a kvalitního koření. Dále na zákazníky čekají džemy Rose Garden s příchutěmi citrón s vanilkou, pomeranč s fíky marinovaný v portském víně nebo meruňka s levandulí. Moštárna Louny nabídne např. jablečno-zázvorový mošt, jablečno-rakytníkový, jablečno-bezový nebo višňový s dužinou.


Prodej bytu 1+kk v osobním vlastnictví, 41 m2, Hurgáda 688 000 CZK / za nemovitost 462480 EGP při platbě cash, 511040 EGP při splácení Byty v rezidenčním komplexu Florenza Khamsin v centru Hurgády Komplex je rozdělen do dvou fází. První část projektu je již několik let v provozu a zbývá zde k prodeji několik bytů. V druhé části projektu byl zahájen prodej bytů 2+kk a 3+kk v první z budov. Cena v inzerátu je uvedena za byt typu studio v první fázi projektu o velikosti 41 m2 s balkonem s výhledem na bazén a odpočinkové zóny se zelení na nádvoří. Velikost je uvedena včetně podílu na společných prostorech (je nutné odečíst 20 %). Cena je uvedena se slevou na platbu „cash“ (nikoliv na splátky). Při splácení je cena za stejný byt 511.040 EGP (760000 Kč). K dispozici jsou byty jiné velikosti. Číslo zakázky: 029-N02271 Město: Hurgáda - Arabia 390 01Tábor


source: wikipedia

text: Čankajšek (; 31. října 1887, Si-kchou, asi 180 km jižně od Šanghaje – 5. dubna 1975, Tchaj-pej, Tchaj-wan), byl čínský voják a nacionalistický politik, vůdce Národní strany (Kuomintang, KMT) a prezident Čínské republiky. Pocházel ze zámožné obchodnické rodiny, studoval na japonské vojenské akademii a zúčastnil se sinchajské revoluce, která roku 1912 nastolila první Čínskou republiku. Jako úspěšný velitel a energický až bezohledný vůdce se snažil vybudovat silný čínský stát, nezávislý na velmocích. Zprvu byl jako „Rudý generál“ podporován Sověty i Německem a během druhé čínsko-japonské války se houževnatě bránil proti Japoncům, ale zároveň se snažil potlačit čínské komunisty. Od útoku na Pearl Harbor roku 1941 stál na straně Spojenců, ale během občanské války v letech 1945–1948 ho Mao Ce-tung přes významnou podporu Spojených států vytlačil z čínské pevniny. Roku 1948 odletěl na Tchaj-wan (znám také jako Formosa), kam s podporou dalších exulantů přemístil Čínskou republiku (ROC) a kde do své smrti v roce 1975 byl jejím prezidentem, vládnoucí jako diktátor. Na prudké a často nečekané změny vnitřní i zahraniční politické situace reagoval střídáním spojenců, což mu mnozí vytýkali jako vadu charakteru. Oslabenou a rozháranou Čínu počátku 20. století se mu však podařilo začít modernizovat a politicky sjednotit, i když na krátkou dobu. Do politiky vstoupil jako revoluční demokrat, postupně však usoudil, že demokracii západního typu nelze v Číně uskutečnit, a sovětský systém odmítal. Jako autoritativní vůdce tvrdě potlačoval různá povstání, zároveň však ostře vystupoval proti kapitalistům. Musel bojovat na několika frontách a v zemi, unavené válkou, nakonec ztratil podporu, zejména u venkovského obyvatelstva. V závěru života položil pevné základy tchajwanského hospodářského zázraku. Vychován svou matkou v konfuciánské zbožnosti, přijal roku 1927 metodistické křesťanství. Dovedl být velmi tvrdý, až bezohledný a svárlivý, a v jeho životě je řada temných míst. Z jeho později zveřejněných deníků vyplývá, že nejednal jen z oportunismu, nýbrž jako důsledný vlastenec, a že to byl přemýšlivý a citlivý člověk. V životě se čtyřikrát oženil, naposledy se Sung Mej-ling. Dodnes je předmětem velkých sporů, nezávislí pozorovatelé však soudí, že současná Čínská lidová republika odpovídá jeho představám mnohem víc než představám svého zakladatele Mao Ce-tunga. Jména Čankajškovo vlastní jméno bylo Ťiang Čou-tchaj (), v raném dětství mu rodina říkala dětským jménem Ťiang Žuej-jüan (), v mládí používal studijní jméno Ťiang Č’-čching (). Od roku 1912, během pobytu v Japonsku, začal používat jméno Ťiang Ťie-š’, zprvu jako pseudonym, kterým podepisoval svou publicistiku, později i jako zdvořilostní jméno. Z kantonské výslovnosti jména Ťiang Ťie-š’ je odvozena počeštěná verze jeho jména, Čankajšek (i anglické Chiang Kai-shek). Od let 1917/1918 používal jméno Ťiang Čung-čeng (), jako paralelu k Sunjatsenovu pseudonymu Sun Čung-šan (). Dětství, mládí a raná kariéra Čankajšek se narodil 31. října 1887 v obci Si-kchou, v okrese Feng-chua v provincii Če-ťiang. Jeho otec byl zámožný obchodník se solí a zemřel v Čankajškových osmi letech. Čankajškova matka byla hluboce věřící konfucianistka, která ho silně ovlivnila. Napsal o ní, že byla "ztělesnění konfuciánské zbožnosti". Zpočátku chodil do venkovské školy a později navštěvoval střední školu ve městě Feng-Chua. Projevil se jako schopný student, zajímal se o umění války a vynikal ve školních lehkoatletických závodech. Už ve 14 letech se poprvé oženil, jeho rodina zprostředkovala sňatek s o tři roky starší Mao Fu-Mej. V roce 1908 se mu narodil první syn Ťiang Ťing-kuo. Po ukončení školní docházky zvolil z vlasteneckých důvodů vojenskou kariéru. Prestižním střediskem vojenského umění v Asii bylo tehdy Tokio, kam v roce 1905 odjel, aby se zapsal na Císařské vojenské akademii. Protože však nebyl oficiálním stipendistou čínské vlády, byl odmítnut. Po několika měsících pobytu v Japonsku se vrátil zpět do Číny, v roce 1906 složil přijímací zkoušky na čínské vojenské akademii v Pchao-tchingu a na jaře 1907 se konečně stal posluchačem vojenské akademie v Tokiu. Tam navázal kontakty se skupinou čínských revolucionářů, kteří osnovovali plány na svrhnutí mandžuské dynastie Čching. Vstoupil do republikánského Spolku za společnou věc (Tchung-meng-chuej), který byl zárodkem budoucí Nacionalistické strany (Kuomintang). Ve studentském revolučním hnutí se brzy stal výraznou osobou, ostatní oceňovali jeho velké nadšení pro věc, odvahu a bystrý úsudek. Japonskou akademii Čankajšek ukončil v roce 1909 a poté musel nastoupit na jeden rok služby v japonské armádě; sloužil v 13. dělostřeleckém pluku v Takadu. Tam ho také zastihla zpráva, že 10. října 1911 bylo v Číně svrženo císařství a vyhlášena republika. Čankajšek neváhal, požádal o předčasné propuštění ze služby a odjel do Číny. V Šanghaji potkal svého přítele Čchen Čchi-meje, který byl velitelem místních revolučních sil a Čankajškovi svěřil vojenské ovládnutí strategického města Chang-čou. Tento úkol splnil na výbornou a udělal tak na republikánské vedení veliký dojem. Odmítl vysoký úřad v revoluční vládě provincie Če-ťiang a místo toho vykonával funkci plukovníka v Čchen Čchi-mejově armádě. V srpnu 1912, po uklidnění porevoluční situace, Čankajšek odcestoval opět do Tokia a dokončil své studentské závazky. Uvažoval o studiu vojenského umění v Německu a už se i chystal na cestu, když se čínská vnitropolitická situace zkomplikovala. Proti republikánské revoluci se postavil vlivný vojenský velitel Jüan-šukchaj, který usiloval o znovunastolení monarchie, ve které by se stal císařem. Čankajškův vzor a později i přítel Sunjatsen, oficiální vůdce republikánů, tak musel vyhlásit "druhou revoluci." Čankajšek se vrátil do Číny, kde se znovu připojil k Čchen Čchi-mejově armádě a velel řadě odvážných až riskantních operací, jako třeba přepadení muničního skladu v Šanghaji. Sunjatsenovi imponovala jeho odvaha a učinil z něj svého blízkého spolupracovníka. V roce 1913 Jüan Š’-kchaj ovládl strategická místa Číny, Kuomintang byl postaven mimo zákon a většina vůdců, včetně Čankajška, uprchla do Japonska. V příštích letech se na Sunjatsenovy rozkazy několikrát účastnil politicko-vojenských operací na území Číny, několikrát těsně unikl smrti. Zároveň shromažďoval vědomosti z filosofie a vojenské strategie a byl členem redakční rady časopisu Hlas Armády. V Šanghaji a Kantonu V letech 1912–1922 Čankajšek převážně pobýval v Šanghaji. Z hlediska jeho osobní biografie se jedná o poněkud kontroverzní období, protože udržoval četné kontakty s prostitutkami, kvůli kterým se s ním rozešla žena. Znovu oženil se s konkubínou Čen-Tie-žu a udržoval četné styky s mafií („Zelená banda“), pro kterou zajišťoval finanční operace na burze. Gangsteři mu na oplátku poskytovali ochranu před čínskou policií, která po něm z rozkazu tehdejšího vládce Číny, Jüan Š’-kchaje, pátrala. Šangahjská policie, spravovaná Brity, ho několikrát obvinila, nikdy však nestál před soudem. Roku 1917 se Sunjatsen musel uchýlit do Kantonu, nepohodl se však s místním guvernérem, který se ho pokusil zavraždit. Z přestřelky ho lodí vysvobodil Čankajšek a velmi tím upevnil jejich přátelství. Roku 1924 získal Sunjatsen s pomocí najatých žoldnéřů a Kominterny opět kontrolu nad Kantonem a ustavil revoluční vládu, která měla sjednotit Čínu pod jeho vedením. Čankajška vyslal na tři měsíce do Moskvy, kde se setkal s Trockým a dalšími představiteli, sovětský systém ale odmítl. Poslal tam však na zkušenou nejstaršího syna Čing-kuo, kterého Sověti drželi jako rukojmí až do roku 1937. Čankajšek po návratu do Kantonu vedl vojenskou akademii Whampoa, kde si vychoval řadu oddaných důstojníků. Sjednocení země Roku 1925 Sunjatsen zemřel a o jeho nástupnictví se rozhodovalo mezi spíše pravicovým Čankajškem a Sunjatsenovým blízkým spolubojovníkem, levicovým novinářem Wang Ťin-wejem. Ten se stal předsedou vlády, kdežto Čankajšek byl jmenován vrchním velitelem Národní revoluční armády. V této funkci vyhlásil „Severní expedici“, která měla dobýt rozhárané severnější provincie, kde vládly místní vojenské gangy. Část armády, vedená Wang Ťin-wejen, vyrazila na západ a s pomocí komunistů i sovětských poradců dobyla Wu-Chan. Čankajšek vyrazil na sever a dobyl Nanking a chystal se na Peking, když Wang Ťin-wej vyhlásil ve Wu-chanu národní vládu. Ta byla ovšem vojensky slabá a Čankajšek ji s pomocí místních válečníků porazil; Wang Ťin-wej se vzdal. Čankajšek se však rozhodl definitivně zúčtovat s komunisty a během roku 1927 armáda v „bílém teroru“ pobila odhadem půl milionu, ostatní uprchli na venkov. V červnu 1928 si Čankajšek podrobil Peking, čímž dokončil politické sjednocení země a ukončil „období válečníků“. Největší oslavy se konaly v Moskvě, ale i západní politici a média vyjadřovali své uznání Čankajškovým úspěchům. Sunjatsenovo dědictví Čankajškovým vzorem, kterému také věrně sloužil, byl vůdce čínské revoluce Sunjatsen. Roku 1927 si Čankajšek vzal jeho švagrovou a pod jejím vlivem přijal metodistické křesťanství. Svůj politický program rozdělil Sunjatsen do tří fází: vojenská vláda, politické poručnictví a konstituční vláda. V letech 1928–1937 se Čankajšek snažil svým „poručnictvím“ zemi posílit a modernizovat ve všech oblastech. Omezil výsady západních „imperialistických“ zemí, reformoval soudnictví, finance, zdravotnictví, školství a podporoval zemědělskou i průmyslovou výrobu. Ne ve všem byl úspěšný, ale položil základy moderního čínského státu a všemi prostředky se snažil sjednocovat i čínský lid. Zavedl standardní čínštinu jako národní jazyk a prostřednictvím masových médií včetně rozhlasu se snažil posilovat vědomí čínské národní jednoty i konfuciánské morální hodnoty. V tomto úsilí se však stále střetával s odstředivými silami svých soupeřů a „válečníků“. Zatímco větší města byla většinou pod vládou Kuomintangu, na venkově měli stále značnou podporu komunisté. Ve válce o ústřední planiny roku 1930 padlo na obou stranách asi 250 tisíc lidí, roku 1931 musel bojovat s konkurenční vládou v Kantonu a roku 1934 jeho armáda zlikvidovala Čínskou sovětskou republiku. Komunisté však byli předem varováni a během „Dlouhého pochodu“ (skoro 10 tisíc kilometrů) se do jejich čela vyšvihl mladý Mao Ce-tung. Japonská agrese Roku 1931 vpadli do Mandžuska Japonci. Čankajšek sice vehementně prohlašoval, že je to část Číny, vojenskému střetnutí se ale vyhýbal a chtěl se hlavně vypořádat se svými komunistickými rivaly. V letech 1933–1938 působili dva vysocí němečtí generálové, von Seeckt a von Falkenhausen, jako jeho poradci. Roku 1936 odletěl Čankajšek do Si-anu, kde ho však jeho generálové unesli a donutili, aby se proti Japoncům spojil s komunisty. V červenci 1937 vypukla Druhá čínsko-japonská válka a Čankajšek vyslal 600 tisíc dobře vycvičených mužů na obranu Šanghaje. Vojensky sice prohrál a ztratil na 200 tisíc mužů, Japonce však přesvědčil, že Čínu nedobudou za tři měsíce, jak se chlubili. Koncem roku padl Nanking, kde Japonci povraždili snad 200 tisíc Číňanů (Nankingský masakr), a Čankajšek ustupoval do Wu-chanu a Čchung-čchingu a za sebou nechával „spálenou zemi“. V roce 1938 dal například zničit hráze kolem Nankinu, kde poté při povodni zahynulo na půl milionu lidí. Roku 1939 vyslal Čankajšek dva muslimské velitele do Egypta, Turecka a Sýrie, aby je získali jako spojence proti Japonsku. Japonci, kteří ovládali Mandžusko a část východního pobřeží, zřídili v Nankingu loutkovou vládu, vedenou Čankajškovým soupeřem Wang Ťin-wejem. Roku 1942 Čankajšek cestoval po severozápadní, zčásti muslimské Číně, zorganizoval válečnou výpravu do Tibetu, aby zabránil jeho spojenectví s Japonci, a po útoku na Pearl Harbor se stal členem spojenecké koalice. V USA i ve Velké Británii dostal vysoká vyznamenání a byl jmenován vrchním velitelem spojeneckých sil v Číně. Jeho americký poradce v Číně však Čankajška ostře kritizoval za neschopnost a korupci. V roce 1944, když chtěli Američané vybudovat v Číně letiště a odtud bombardovat Japonsko, Čankajškovi lidé stavbu sabotovali a velkou část peněz patrně defraudovali. Naopak Čankajšek pokládal Američany za nebezpečné imperialisty, svůj Kuomintang organizoval jako „leninskou“ stranu, potlačoval opozici a odmítal parlamentní demokracii jako pro Čínu nepoužitelnou. Po válce Když roku 1945 Japonsko kapitulovalo, byla Čankajškova vláda v Čchung-čchingu slabá a armáda špatně vyzbrojená, takže Čankajšek žádal Japonce, aby kapitulaci odložili a Čínu tak neobsadili komunisté. To mu v zemi, která okupanty nenáviděla, velmi poškodilo pověst. Roku 1946 vyslal Čankajšek 200 tisíc mužů do tehdejší Francouzské Indočíny, aby přijal kapitulaci Japonců a bránil Francouzům znovu obsadit zemi. Když se francouzské oddíly dostaly do půtek s Ho Či Minem, donutil je ke smíru a zemi opustil, až když získal od Francouzů velké ústupky. Spojené státy podporovaly jednání mezi Mao Ce-tungem a Čankajškem, která se však nedařila, a kvůli podezření z korupce omezily i jeho vojenskou podporu. Roku 1946 obdržel v Československu Řád bílého lva (spolu s Koněvem, Benešem a Svobodou) Roku 1947 byla vyhlášena nová ústava a o rok později byl Čankajšek zvolen prezidentem. Komunisté však ústavu ani vládu neuznali a díky svému venkovskému zázemí a popularitě svých zemědělských reforem Čankajškovu armádu postupně porazili. Roku 1949 Čankajšek rezignoval a vládu převzal viceprezident Li Cung-žen, Čankajškův vliv však zůstal silný, zejména v armádě. Čankajšek toho zneužíval proti svému nástupci a poslal na Tchaj-wan asi 200 milionů USD, určených na podporu Číny. Zoufalý Li se nakonec vzdal a odletěl do USA na léčení. V prosinci 1949 komunisté oblehli Čcheng-tu, kde se Čankajšek se synem ještě bránili a odkud odletěli na Tchaj-wan. Čínská republika na Tchaj-wanu Čankajškova vláda se spolu s asi 2 miliony uprchlíků přesunula na Tchaj-wan, roku 1950 Čankajšek v Tchaj-pej opět nastoupil ve funkci presidenta a Národní shromáždění (které přišlo z Číny a pak už se neobnovovalo volbami) ho zvolilo ještě čtyřikrát, naposledy roku 1972. Čankajšek se pokládal za legitimního presidenta celé Číny a do roku 1971 také Čínu jako velmoc reprezentoval v OSN i v Radě bezpečnosti. Protože byl s režimem v Pekingu stále ve válce, suspendoval ústavu a vládl podle „Prozatímních opatření“, která mu dávala mimořádné pravomoci. Kuomintang byla jediná povolená strana, tisk podléhal cenzuře a v prvních letech bylo uvězněno přes 140 tisíc Tchajwanců, podezřelých ze spolupráce s Pekingem. Čankajšek vybudoval silnou armádu a roku 1962 dokonce uvažoval o invazi na pevninu. Opíral se přitom hlavně o muslimské oblasti na severozápadě země, kde v letech 1950–1958 probíhalo Kuomintangské islámské povstání. Přes tvrdý diktátorský režim zároveň podporoval školství a průmysl, zejména exportní, a položil tak základ pro jeho pozdější hospodářský úspěch. Když v roce 1975 zemřel, se prezidentem dočasně stal Jen Ťia-kan, v roce 1978 ale vládu v zemi převzal Čankajškův syn Ťiang Ťing-kuo. Ten již v roce 1975 po svém otci převzal vedení strany. Vláda Čankajška a jeho syna je na Tchaj-wanu také známá jako vláda Bílého teroru, pojem označující autoritářský režim, kdy Ťiangové skrze Kuomintang stáli za likvidací či uvěznění tisíce Tchajwanců ale i Číňanů, kteří s nimi přišli na Tchaj-wan. Ještě jako prezident Čínské republiky v pevninské Číně poslal vojsko k násilnému potlačení povstání v Incidentu 28. února. V následých letech 1949–1987, kdy jim zákon stanného práva dával absolutní moc, docházelo k systematické likvidaci jakéhokoliv disentu proti osobě Čankajška či straně. Vedle toho propagandu režimu Ťiangů doprovázel silný kult osobnosti, sochy Čankajška byly instalovány ve většině škol, v mnoha parcích či na vojenských základnách. Byly po něm pojmenovány městské čtvrti (například Čung-Čcheng), parky, ulice či letiště. V centru Tchaj-peje byla po jeho smrti vystavena monumentální pamětní síň (Chiang Kai-shek Memorial Hall) a pro dočasné uložení jeho těla bylo ve městě Cch'-chu vybudováno mauzoleum. I po demokratizaci Tchaj-wanu bylo Kuomintangem, který jako politická strana zůstala u moci do roku 2016, pokračováno v oslavování osoby Čankajška. Až v roce 2017 byl Tchajwanským parlamentem schválen zákon nařizující odstranění autoritářských symbolů z období 1945–1992, postupně tak dochází k odstraňování soch Čankajška a jeho syna z veřejného prostoru. Vyznamenání Odkazy Reference Literatura Pečenka – Luňák, Encyklopeie moderní historie Praha: Libri 1999, hesla Čínská revoluce; Čínské občanské války; Kuomintang Související články Čínská občanská válka Tchaj-wan Čínská republika (1912–1949) Dějiny Číny Dějiny Tchaj-wanu Kuomintang Sunjatsen Externí odkazy Nekrolog v NY Times, 6. dubna 1975: The Life of Chiang Kai-shek: A Leader Who Was Thrust Aside by Revolution Chiang Kaishek – životopis diktátora na BPB Čankajšek bojoval proti komunistům, v krutosti jim ale konkuroval Pořad Českého rozhlasu Plus, velmi podrobné informace o životě, mezinárodní kontext. Prezidenti Čínské republiky Bývalí diktátoři Čínští velitelé druhé světové války Generalissimové Metodisté Antikomunisté Čínští předsedové vlád Členové Kuomintangu Čínští křesťané Protestantští konvertité Osobnosti čínské občanské války Osobnosti roku časopisu Time Osobnosti na čínských poštovních známkách Narození v roce 1887 Narození 31. října Narození v Če-ťiangu Úmrtí v roce 1975 Úmrtí 5. dubna Úmrtí na Tchaj-wanu Muži Pachatelé politických vražd


Vizovické pečivo - Oficiální stránky města Vizovice Vizovické pečivo není třeba nijak zvlášť představovat. Má své známé charakteristické znaky a vyniká přesně vyhraněnou specifičností. Není určeno k jídlu , těsto se vyrábí z půl litru bílé hladké mouky a dvou decilitrů studené vody. Potom se už musí těsto dobře propracovat, dokud není pěkně hladké a tvárné. Za pomocí rukou, nože, nůžek, pinzety a dalších běžných domácích pomůcek se tvaruje nejčastěji do tvarů zvířátek. Vytvarované figurky se následně nechají oschnout, potřou se vajíčkem a dají se péct při mírné teplotě až pět hodin. I naši předkové nezbytně potřebovali umění. Takové, kterému by nejen rozuměli, ale které by také sami mohli vytvářet. Figurální pečivo je jasným dokladem toho, že lid usiloval už v dávné době o prostorové ztvárnění. Při pokusu podívat se do historie pečiva zjistíme, že jde o jev, jenž se v různých formách objevuje u mnohých národů, které pěstovaly obilí. Jednotlivé druhy pečiva měly speciální význam a spojovaly se s nejvýznamnějšími okamžiky v rodinném i společenském životě. Např. holubička byla symbolem lásky a klidu v rodině, žába byla ochránkyně čisté vody, ryba značila mlčenlivost, kohoutek byl symbolem mužnosti, ježek dokázal z domu vypíchat všechny nemoci ... Jejich původ je tedy třeba hledat v domácí ideologii. Pečiva byla určena pro vánoční a velikonoční svátky, především jako dárky dětem. Původní obřadní význam je dnes již zapomenut. Tam, kde se pečení ještě udržuje, neváže se k původním dnům, ale vyrábí se ke všem svátkům včetně hodů, narození dítěte a svatbám. Jestliže výroční obyčeje dávaly nejsilnější podnět k lidové tvořivosti, pak to byla vedle poetických slovesných výtvorů i krása výtvarná v podobě lidového pečiva. Vedle tvarové stránky mělo pečivo i svůj přesně vymezený obsah. Postupem doby se pečivo stává předmětem dekorativním. Má za úkol přinášet do našich domovů teplo lidské práce, znásobené odrazem života a jeho podmínek. V cizině ojedinělý půvab Vizovického pečiva přitahuje pozornost zahraničních návštěvníků, kteří si od nás tyto výrobky odváží jako pozoruhodný suvenýr, typický pro naši zem. Chceme-li se pokusit o přesnější určení vzniku Vizovického pečiva, musíme se přidržet zmínky z Dějin a pamětí města Vizovic od Josefa Čižmáře: "Pekaři vznikli také u nás teprve rozvojem dobytčích a výročních trhů. Ale čipernější z nich počali již v polovici 19. století péci před vánocemi z nekvašené mouky všechna možná, u nás známá zvířátka, zvláště veverky, zajíčky, kohoutky, kačenky a koníčky jako dětské dárky vánoční. Výrobou touto získali si vizovští pekaři chvalné pověsti a vánoční jejich pečivo šlo přes padesát let dobře na odbyt do všech větších měst na Moravě i do Prahy." Dá se tedy s jistotou konstatovat, že pečivo u nás žije přes 150 let. Je však možné a pravděpodobné, že se jeho vznik datuje o hodně dřív. Původně bylo známo 34 základních druhů. Po první světové válce se stává výroba zvířátek také zdrojem obživy místních obyvatel. Je třebas připomenout, že díky staříčkům Lutonským, kteří tradici uchovali a přenesli přes dobu čtyřicátých let, mohli další výrobci navázat na jejich prověřenou, etnograficky čistou tvorbu a zachovat její tradiční charakter dnešním dnům. Tvary jednotlivých zvířátek dokazují, jak dokonalou fantasií a tvůrčím nadáním disponovali naši předkové. Smysl tvorby pečiva tkví především v dodržování starých klasických tvarů, na kterých už není co zdokonalit a vylepšit. Osobitý rukopis jednotlivých Tvůrců pak předkládá zajímavou paletu tvarů a zachovává autorskou originalitu. Výrobky lidového umění nemají ani dnes funkci pouze výtvarnou. Mnohému nás také učí. Nabádají nás k upřímnosti, optimismu, objektivismu, ke skromnosti. Učí nás "držet se při zemi". A nejen při zemi, ale držet se právě tohoto kousku země, kde žije skutečně talentovaný národ, jehož lidové tradice - ať už v oblasti hmotné či duchovní kultury - nám závidí celý svět. Vizovické pečivo - výroba a prodej ul. 3 května 835 Tel: 577 452 605 Ve Vizoviccích můžete navštivit také Halovu pekárnu, kde můžete prohlédnout mimo Vizovického pečiva i Figurky ze sušeného ovoce nebo Batikované kraslice. Dále si Vizovické pečivo můžete prohlédnout a zakoupit na adrese: tel.: 577 452 734 mob.: 605 005 707 Ukázky pečiva od různých lidových umělců jsou také k vidění na stránkách města v sekci Fotogalerie


Plakát ke stažení – Personál – Silver City Shop Plakát na nemocniční sesternu, ambulanci či oddělení. Do horní části vložíme přímo název vašeho oddělení nebo ambulance např. „interní oddělení“, „ORL ambulance“ apod. Název si vložte do pole k produktu. Plakát ke stažení - Personál množství Katalogové číslo: PLS-1 Kategorie: Plakáty Štítků: oddělení, prakticka sestra, sestra, vrchní sestra, zdravotní sestra, zdravotník Buďte první, kdo ohodnotí “Plakát ke stažení – Personál” Zrušit odpověď na komentář


text: {{Infobox - umělec | jméno = Václav BrožíkVáclav Brožík von Valrose | obrázek = Jan Vilímek - Václav Brožík.jpg | popisek = Václav Brožík (kreslil Jan Vilímek) | národnost = česká | datum narození = | místo narození = Třemošná | datum úmrtí = | místo úmrtí = Paříž | povolání = malíř | hnutí = akademismus, realismus | reprezentativní díla = Mistr Jan Hus před koncilem kostnickýmVolba Jiřího z Poděbrad českým králem | ocenění = Řád čestné legie | podpis = Signatura Václava Brožíka.jpg }} Václav Brožík (6. března 1851 Třemošná – 15. dubna 1901 Paříž) byl český akademický malíř historických a vesnických žánrů a portrétista. V Evropě byl patrně nejznámějším českým malířem poslední čtvrtiny 19. století a v současnosti jeho obrazy patří v aukcích k nejdražším a nejvyhledávanějším z české malby 19. století. Život Pocházel z chudé rodiny, otec byl soustružníkem kovů. Vyučil se litografem a malířem porcelánu v porcelánce na Smíchově. V letech 1868–1870 a 1874–1875 studoval na Akademii výtvarných umění v Praze u Emanuela Roma, Antonína Lhoty a Jana Swertse, dále na akademiích v Drážďanech a u prof. Karla Pilotyho v Mnichově. Studia ukončil roku 1876 v Paříži na École nationale supérieure des beaux-arts u Léona Bonnata. V roce 1877 se uvedl jako samostatný malíř ve vlastním ateliéru. V roce 1879 podnikl studijní cestu do Nizozemí, kde studoval staré vlámské a holandské malíře. Byl představitelem tzv. „Generace českého Národního divadla“. Roku 1893 byl povolán jako profesor na pražskou Akademii výtvarných umění, kde byl také o rok později jmenován rektorem. Svůj čas až do smrti dělil mezi Prahu a Paříž, kde měl rodinu. Obchodními kontakty svého tchána dosáhl v Paříži brzy mnoha zakázek na portréty osob z vyšší společnosti. Jeho obrazy byly každoročně vystavovány na pařížských salonech, vyznamenávány a Brožík byl nakonec zvolen členem Francouzského institutu. Z tchánova podnětu namaloval obraz na téma sňatkové politiky rakouské monarchie Tu felix Austria nubeǃ, jímž s přízní rakouského císaře Františka Josefa I. v roce 1897 získal mimořádnou odměnu a povýšení do šlechtického stavu s titulem „von Valrose“. Stal se nejznámějším českým malířem v Evropě poslední čtvrtiny 19. století. Byl členem francouzské umělecké akademie Académie des Beaux Arts, nositelem kříže Čestné legiea řádným členem České akademie věd a umění (jmenován císařem 20. dubna 1890). Dosáhl obrovského veřejného úspěchu. Byl ctěn jako největší žijící český malíř. Reprezentoval soudobou akademickou a oficiální malbu poslední čtvrtiny 19. století v nejvyšší umělecké a řemeslné kvalitě, v žánrech historickém, měšťanském, vesnickém a v portrétech. V krajinomalbě, zejména ve studiích z plenéru, dospěl k impresionismu a realismu. Historikové umění v období moderny a socialismu odsuzovali jeho historické kompozice z českých dějin, že v úsilí o posilování národního a monarchistického uvědomění trpí teatrálností. Malířova píle a houževnatost se zaměřovala někdy na popisnost, ilustrativní detaily a dekorativní kolorit. Příznivě bývají hodnoceny krajiny a žánrové výjevy z venkovského života. Brožík je maloval v intencích svého školení u Léona Bonnata, podnět k některým námětům dal jeho tchán. Virtuózní schopnosti Brožík projevoval jako portrétista věrným vystižením psychologické charakteristiky a atributů společenského postavení osob, zejména dam v módních oděvech, ale i detailním propracováním materiálu jejich oděvů, oděvních doplňků a interiéru na pozadí. Od 80. let 20. století negativní odsudky Brožíkova akademismu utichly, zásluhou historičky umění Naděždy Blažíčkové-Horové byly Brožíkovy obrazy a kariéra dokonale prozkoumány, nově publikovány a představeny v nové konfiguraci na souborné výstavě Brožíkova díla v Národní galerii v Praze na konci roku 2003, právem se tato prezentace setkala s pozitivním ohlasem teoretiků i veřejnosti. Rodina Brožík se narodil jako syn Josefa Brožíka, mistra hamru v Železném Hamru u Třemošné, a Kateřiny rozené Sigmondové z Červeného Hrádku. Rodina se přestěhovala do Prahy v 60. letech 19. století, ačkoliv otec dostal v roce 1860 domovský list pro Dýšinu u Plzně. Bratr Josef se usadil na Vinohradech a bratr František se živil jako typograf a spoluzakladatel firmy Brožík & Janke. Bratranec z matčiny strany byl plzeňský lesník Josef Sigmond. 11. listopadu 1879 se Brožík v Kostele Nejsvětější Trojice v 9. pařížském obvodu oženil s Hermínou Sedelmayerovou (23.1. 1861 Vídeň–1944 Paříž), dcerou bohatého pařížského obchodníka s obrazy a významného sběratele umění Charlese Sedelmayera. Pár měl dvě děti: Mauricia Charlese (*31.8.1880 Paříž – 1941 tamže) a Olgu (*17.8.1883 Paříž – 22.12.1955 tamže). Václav Brožík patřil k nejpilnějším malířům své doby. Kromě historických kompozic o velikosti kolem 24 metrů čtverečních, (které často vznikaly pomocí několika studií a variant) vytvořil přes 100 portrétů a žánrů, plnil četné úřední a společenské povinnosti. Zemřel zcela vyčerpán 14. dubna 1901 v Paříži. Syn Mauricius se narodil ve Francii, od roku 1893 bydlel s rodiči v Praze, kde byl jeho otec jmenován profesorem historické malby a rektorem Akademie výtvarných umění v Praze. 25. ledna 1901 dostal domovské právo v Praze, po dosažení plnoletosti odmítl možnost získat francouzské občanství, byť v Čechách nadále nebydlel. 25. června 1906 se poprvé oženil v Kostele svatého Augustina s Germaine Louise, rozenou Dumesnilovou (nar. 29. září 1884 v Bolbecu). Dcera Olga se vdala 30. června 1904 za Henry Waninga Rochera (nar. 29. srpna 1881 v Paříži), také v Kostele svatého Augustina. Podle sčítání obyvatel z 29. dubna 1910 se Mauricius de Brozik se živil jako kreslíř technických plánů v Allegheny City v Pensylvánii (později čtvrt Pittsburghu), později se někdy psal s druhým jménem Charles. 23. května 1916 ho okresní soud v New Yorku prohlásil za občana Spojených států a občanství získala i Germaine, která přicestovala v září 1917. V červnu 1918 se Germaine vrátila do Francie, 26. července 1918 byli manželé soudem v New Yorku rozvedeni. Mauricius se 17. prosince 1918 oženil v Greenwichi ve Fairfieldském okrese v Connecticutu s Annie Duthoitovou (* kolem 1890 Leeds), vyženil její dceru Gladys (*22.1. 1908, Paříž) z předchozího manželství. V roce 1918 Spojené státy zvýšily věkovou hranici pro verbování vojáků na 40 let, 38letý Maurice Charles Brozik byl naverbován do americké armády pro 1. světovou válku, na straně nepřátel otcova rodného Rakouské monarchie. Byl v té době obchodníkem s obrazy v New Yorku. V květnu 1920 s rodinou odcestoval do Francie a obchodoval s uměním ve firmě bratrance Pierra Fischhofa (*1.3.1888, Paříž, syn tety Emmy Sedelmayerové). 19. dubna 1924 dostali Brožíkovi pasy pro návrat do Států, nakonec se usadili ve Francii. V roce 1926 bydleli v Saint-Georges v 9. obvodu a v roce 1936 v Porte Dauphine v 16. obvodu. Maurice zemřel 28. března 1941 v Paříži. Vdova Hermína zemřela v roce 1944 v Paříži a byla se synem Václavem pohřbena do Brožíkovy hrobky na hřbitově Montmartre. Malířova dcera Olga zemřela 22. prosince 1955 v Paříži. Dílo Eva z Lobkovic u svého otce v žaláři (1871) Svatební průvod královny Kunhuty Uherské (1872) Loučení Přemysla Otakara II. s rodinou před válečným tažením do Rakous (1873) Ve smrti spojeni (Umírající Anežka Steinhäuserová se Zikmundem ze Švamberka), olej na plátně, (1873), Galerie hlavního města Prahy Smrt svaté Ireny, olej na plátně, 103 × 182 cm, (1875, varianta 1876) Jaroslav ze Šternberka nad umírající kněžnou Drahomírou, olej na plátně, 1876–1877 Herečka Julie Šamberková v roli Messaliny, (1876) Oběť náboženského fanatismu – Salon 1877 Jan Ámos Komenský se loučí s Karlem starším ze Žerotína, (1877–1878) Portrét Josefa Václava Myslbeka, olej na plátně, 1878, Národní galerie v Praze Svatební poselstvo krále Ladislava s královnou Dagmar na francouzském dvoře Karla VII., 1877, dvě varianty a studie; Kancelář prezidenta republiky Praha–Hrad; oceněno Zlatou medailí pro zahraniční umělce na pařížském salonu 1878 Portrét manželky Hermíny s vějířem, olej na plátně, (kolem 1880), soukromá sbírka Pěvec balad, 1882, Národní galerie v Praze; podle knihy Pěvcova kletba od Ludwiga Uhlanda o návštěvě dvou minesengrů, otce a syna, na hradě. Do syna se zamilovala krásná hradní paní a žárlivý manžel ji proto dal zavraždit. Pěvcův nešťastný otec za to všechny proklel. Brožík zachytil citové vzplanutí minesengra k šlechtičně, vztek jejího přihlížejícího manžela a znepokojení otce minnesengra v předtuše tragédie. Mistr Jan Hus odsouzen na koncilu v Kostnici, olej na plátně, 405 × 654 cm, (1883), Staroměstská radnice v Praze, varianta Národní galerie v Praze Štěstí mateřské, (měšťanská rodina s dětmi v salónu), 1883, Národní galerie v Praze Kryštof Kolumbus na dvoře španělském, (1885) Předčítání bible u protestantů, 1888, Museum Cincinnati, studie Národní galerie v Praze Polyxena z Lobkovic chrání roku 1618 ve svém domě místodržící Martinice a Slavatu před vykonavateli pražské defenestrace Venkovští politikáři Poslední úpravy (Venkovská rodina před slavností), olej na dřevě, kolem 1890 Pasačka hus (80.léta), Národní galerie v Praze Ženy na trávě (na senách) (80.léta), Národní galerie v Praze Selský genre – Salon 1890 Zvonice ve Vilamé v Bretani (1893) Tu Felix Austria, nube!, olej na plátně, 429 × 728 cm, signováno vlevo dole V. Brožík; Österreichische Galerie Belvedere ve Vídni; k 50. výročí panování císaře Františka Josefa I. obraz prostřednictvím následníka trůnu Františka Ferdinanda d'Este objednal místodržitel František Thun-Hohenstein. Brožík za něj byl v roce 1897 povýšen do šlechtického stavu s predikátem „von Valrose“. Vztahuje se k sedmi politickým sňatkům Habsburků ze 13.–16. století, jež rodu vynesly vládu nad alpskými zeměmi, Burgundskem, Španělskem, zeměmi České koruny a Koruny svatoštěpánské. Námětem jsou zásnuby dětí českého a uherského krále Vladislava II. Jagellonského s vnuky císaře Maxmiliána I., které se uskutečnily 22. července 1515 v dómu sv. Štěpána ve Vídni a začala jimi středoevropská monarchie Habsburků. Slavnost zachytil Brožík věrně podle Dějin národu českého Františka Palackého a stati Antonína Rezka v Časopise Českého muzea 1881. Brožík namaloval několik studií, dvě z nich má Národní galerie v Praze, další byla vydražena v říjnu 2022 v aukci v Praze.. Portrét kněžny Marie Antonie Silva Tarroucové, 1892 Komenský ve své pracovně v Amsterdamu, 1895 Portrét dámy s chrtem, 1897, Národní galerie v Praze Zvolení Jiřího z Poděbrad českým králem, 1898, Staroměstská radnice v Praze Děvče při jednocení řepy (1899) – Oblastní galerie Liberec Císař Ferdinand I. přijímá umělce na Pražském hradě (1899), Národní galerie v Praze, v aukci studie Krávy na pastvě (90.léta) Portrét Alexandra Brandejse, statkáře v Suchdole u Prahy (kolem 1899) Portrét Heleny Brandejsové, dcery statkáře Brandejse, (1899), Galerie hlavního města Prahy Nokturno (1901) Galerie Odkazy Poznámky Reference Literatura Mádl Karel B., Album Václava Brožíka. Praha 1903 Prahl, Romanː Malířství v generaci Národního divadla, inː Dějiny českého výtvarného umění, díl III/2, Academia Praha 2001, s. 60-80 Blažíčková–Horová Naděžda, Václav Brožík (1851-1901)'', 300 s., Národní galerie v Praze 2003, ISBN 80-7035-239-6 Externí odkazy http://www.czsk.net/svet/clanky/kultura/brozik.html https://web.archive.org/web/20031214032413/http://www.novinky.cz/00/23/14.html http://www.artrenewal.org/asp/database/art.asp?aid=1006 https://web.archive.org/web/20050524232911/http://www.forum-prudens.com/stranaA02fCZ.php?lim=120&aukce=9 http://www.batz-hausen.de/1stczech.htm http://www.radio.cz/print/cz/39130 : České malířství 19. století Čeští malíři 19. století Čeští portrétisté Akademičtí malíři Čeští profesoři Rektoři Akademie výtvarných umění Absolventi Akademie výtvarných umění v Praze Členové JUV Důstojníci Řádu čestné legie Nositelé Vyznamenání za umění a vědu Čeští malíři 20. století Narození v roce 1851 Narození 6. března Narození v Třemošné Úmrtí v roce 1901 Úmrtí 15. dubna Úmrtí v Paříži Pohřbení na hřbitově Montmartre Muži


text: |Německý ovčák| Druhové zařazení psa: Plemena ovčácká, pastevecká a honácká Výška v kohoutku: Pes 60-65 cm, fena 55-60 cm Hmotnost: 22-40 kg Země původu: Německo Doba vzniku plemene : 19. století Původní využití :Ovčácký, služební pes, hlídač Základní charakteristika : Služební pes, hlídač, společník Vyhledat mazlíčky rasy Německý ovčák (57 mazlíčků) Druh srsti, speciální péče Korektní osrstění německého ovčáka je patrová srst s podsadou. Krycí srst má být co možná nejhustší, tvrdá a pevně přiléhající. Hlava včetně vnitřku ušních boltců, přední strana končetin, tlapy a prsty krátce osrstěny. Srst na krku poněkud delší a bohatší. Na zadní straně končetin, až po zápěstí a popř. až po hlezno, je srst delší, na zadní straně stehen tvoří mírné kalhoty.Barva srsti je černá s červenohnědými, hnědými, žlutými až světlešedými znaky. Celočerná, jednobarevně šedá, nebo šedá s tmavým vlkošedým zbarvením. S černým sedlem a maskou. Nenápadné malé bílé znaky na hrudi nebo světlé zbarvení na vnitřních stranách končetin jsou přípustné, ač nežádoucí. Čenich musí být vždy u každého zbarvení černý. Psi bez masky, se světlýma až pichlavě žlutýma očima, světlých až bělavých znaků na hrudi a na vnitřní straně končetin, s bílými drápy nebo červenou špičkou ocasu se považují za slabě pigmentované. Podsada je vždy lehce našedlá. Základní charakteristické vlastnosti plemene Německý ovčák musí být povahově vyrovnaný, pevných nervů, sebevědomý, absolutně přirozený (s výjimkou vydráždění), zcela dobromyslný, ale pozorný a ovladatelný. Musí mít odvahu, bojovnost a tvrdost, aby byl vhodný jako doprovodný, strážní, služební, pastevecký pes a pes k obraně. Celkový vzhled plemene Německý ovčák je silný a statný pes. Je to pes střední velikosti. Psi jsou znatelně mohutnější než feny. Jeho hlava by měla odpovídat velikosti jeho těla. Nos by měl být celý černý, čenich silný. Oči má ve tvaru mandle a mají tmavou barvu. Uši má vzpřímené, sbíhající se do špičky. Hřbet má německý ovčák pevný a svalnatý. Ocas má dlouhý, silný a značně osrstěný. Fyzické vlastnosti, pohyb Tento pes stále vyžaduje pohyb, který mu musíme v dostatečné míře poskytnout. Ideální pro jeho kondici jsou dlouhé procházky nebo nějaké zaměstnání, kde se bude realizovat jeho chuť do práce. Při moc rychlém vývinu se stává, že se jim pomalu tvrdnou kosti a může vzniknout křivice. Německý ovčák se proto musí vhodně krmit a nesmí se přetěžovat. Společenská charakteristika Neexistuje všestranější pracovní plemeno, než je německý ovčák. Dobrý čich, nadprůměrná inteligence, schopnost rychle reagovat, velká ochota vyhovět a vynikající pozornost - to jsou vlastnosti, které příroda dala německému ovčákovi do vínku. Většina zástupců tohoto plemene má navíc vyrovnanou a dobrosrdečnou povahu. Tito velmi houževnatí a značně energičtí psi se perfektně hodí k lidem, kteří se chtějí svému psu hodně věnovat. Německý ovčák je známý svou inteligencí. Má vlohy pro jakýkoli výcvik. Známá je také jeho vytrvalost. Tento pes se často používá jako pracovní pes pro různé účely. Je to také pes vhodný do rodiny. Jestliže je německý ovčák dobře vychován, vychází dobře s ostatními psy, domácími zvířaty a dětmi. Ovšem k neznámým návštěvníkům je nedůvěřivý. Od přírody je tento pes vázán na své teritorium, takže nemá tendenci utíkat. Výchova plemene Jak už bylo zmíněno, německý ovčák je velice učenlivý pes a dá se dobře vycvičit. Nicméně výcvik musí být důsledný již od raného věku. Je potřeba mu věnovat opravdu dostatek času. Hodně pracujte se svým hlasem. V období sedmého až čtrnáctého týdne života probíhá u štěněte důležitá fáze vývoje, ve které je velmi citlivý na okolní prostředí. V této fázi bychom ho měli naučit, aby neměl strach z cizích lidí a zvířat, což se poté kladně odrazí v jeho budoucích letech. Německý ovčák je znám svou schopností plně poslouchat svého pána. Má vlohy se plně podřídit rozkazům a povelům, ale k těmto dovednostem ho musíme postupně dovést cestou učení, nikoli bitím. Při užití násilí se pes stane bázlivým až nebezpečným svému okolí. Zajímavosti, původ Toto plemeno se vyvinulo na přelomu 19. a 20. století z německých selských psů. Název napovídá, že jeho hlavním úkolem bylo hlídání stád ovcí a dobytka. Z důvodu přísného výběru se hlavními vlastnostmi těchto psů staly pracovitost, poslušnost a odvaha. Také byl používán za I. světové války v německé armádě. Posléze byl německý ovčák dovezen také do USA a Velké Británie. V mnoha zemích se dnes chová jako všestranný pes.


text: Krysař je český dramatický loutkový film Jiřího Barty z roku 1985 natočený na námět pocházející z klasické německé pověsti. Jde o adaptaci středověké legendy o krysaři, který za svou práci (vyhubení krys ve městě Hameln) nedostane od chamtivých měšťanů zaplaceno. Zpracováním se jedná o klasickou animaci kombinovanou v některých scénách s hranými partiemi. Ve filmu vystupují živá zvířata (poznámka: mají to být krysy, ve skutečnosti ale jde o potkany), které v jedné závěrečných scén padají do skutečné vody. Loutky velmi expresivního výrazu – divák okamžitě pozná, jaké povahové vlastnosti má ta která postava – jsou vyrobeny ze dřeva, stejně jako většina kulis (některé jsou pouze dvourozměrné, malované). K působivosti filmu přispívá i výrazná hudba: v tragických pasážích drsné kytarové rify Kocába a Pavlíčka; v klidnějších partiích a v usmiřujícím závěru jemná Stivínova flétna. Film vyrobily Krátký film Praha – Studio Jiřího Trnky, TV 2000 a Südwestfunk Baden-Baden v roce 1985 a záhy se dočkal mnoha ocenění na mezinárodních filmových festivalech. Dnes se řadí mezi základní filmová díla v oblasti animované tvorby. Ocenění 1986 – Bilbao International Festival of Documentary and Short Films: cena Golden Mikeldi za animaci pro Jiřího Bartu 1986 – Newcastle: hlavní cena festivalu 1986 – Royan: hlavní cena v kategorii, cena za nejlepší hudbu 1986 – Chicago: Zlatá plaketa (Golden Plaque) za nejlepší animovaný film 1986 – Espinho: nejlepší animovaný film 1986 – San Sebastian: FIPRESCI Special Mention, CIGA Special Mention 1987 – Madrid: cena za animaci 1987 – São Paulo: nejlepší režie, nejlepší kamera 1988 – Salerno: hlavní cena v kategorii 1989 – Alençon: „Alençon Lace“ Externí odkazy České filmové nebe – Krysař Trailer filmu Krysař na webu Films de Paradoxe České animované filmy České pohádkové filmy Filmy z roku 1985 Filmy Jiřího Barty


Známe TOP 10 restaurací, kam se vyplatí zajít na večeři | Apetitonline.cz Známe TOP 10 restaurací, kam se vyplatí zajít na večeři Dnes vychází publikace Maurerův Výběr GRAND RESTAURANT pro rok 2011. Najdete v ní rovnou stovku těch nejlepších českých restaurací, jak je vidí nezávislí hodnotitelé. Nejlepším gastronomickým podnikem se stala pražská restaurace La Degustation Bohême Bourgeoise, která nepřekvapila a obhájila prvenství z minulého roku. Maurerův Výběr GRAND RESTAURANT je nezávislý průvodce českými restauracemi, které vás osloví nejen skvělým jídlem, ale také zajímavým interiérem a příjemnou obsluhou. Výsledky jednotlivých kategorií tvoří dobrovolní hodnotitelé, kteří v utajení a na vlastní náklady navštěvují vybrané restaurace a hodnotí je z několika pohledů: posuzují kvalitu nabízeného jídla, úroveň obsluhy a vzhled interiéru a známkují je jako ve škole od 1 do 5. Podle jejich průměrného hodnocení se pak sestavuje žebříček stovky nejlepších českých restaurací, které jsou představeny v tištěném průvodci Maurerův Výběr GRAND RESTAURANT. Nejvýše se v hodnocení umístily ty podniky, které získaly nejlepší známky ve všech třech kategoriích (jídlo, obsluha, interiér). Letošní TOP 10 kralují pražské podniky. Nejlepší českou restaurací je podle gastronomických odborníků i amatérských hodnotitelů pražská La Degustation Bohême Bourgeoise. Tu i zbývajících devět podniků z nejlepší desítky vám na Apetitonline.cz postupně představíme. TOP 10 českých restaurací podle publikace Maurerův Výběr GRAND RESTAURANT pro rok 2011: The Monastery (hotel The Augustine)


Dobrý den, nejčastější příčinou krvácení do stolice z řiti a konečníku ve Vaší věkové kategorii jsou... Celá odpověď


3. 12. 2010 Pozvánka na Retrocomputing Rád bych vás pozval na sobotu do Roxy NODu. Proběhne zde akce/workshop Retrocomputing, kde se na problematiku starých krásných strojů podíváme z mnoha úhlů. Za sebe přispěji přednáškou o Amize - "Kouzlo bitové magie", kde se budu snažit pro laiky demonstrovat určité přednosti - cílem je docílení jakéhosi "wow" efektu. Nezávisle na tom zapojíme nějaké ZX, kde necháme běžet nějaké demo dokola. Pozor - akce není určená nutně jenom pro hráče nebo retrofanatiky, podívejte se na program, jaké příspěvky lze očekávat (já to vlastně sám nevím přesně ;). Každopádně se těším na případné setkání. 4 komentáře: Jak to dopadlo?OdpovědětVymazat Vyhrála Barcelona? :DOdpovědětVymazat Dopadlo to myslím výborně. Záznam z přednášky profi kamerou snad bude brzy k dispozici. To pak nějak uveřejníme. Ale hned to nebude.OdpovědětVymazat Každopádně očekávám zvýšený zájem o Amigu na Aukru a eBay ;). Jé je, vidím nadpis, čtu a říkám si asi udělám zastávku v Praze. Rozkliknu komentáře a ono to již proběhlo... Tak snad příště ;)OdpovědětVymazat


text: O slavnosti a hostech je český film režiséra Jana Němce z roku 1965. Film pojatý jako podobenství kritizující negativní společenské jevy je významnou součástí České nové vlny 60. let 20. století. Byl oceněn Trilobitem a Cenou mezinárodní filmové kritiky (1966). Obsah Rodina dostane pozvání na slavnost a vydá se na ni pěšky přes les. Nespěchá, protože má ještě čas. Po cestě jsou členové zadrženi a prověřováni, zda jsou na slavnost skutečně pozváni. Po prohlídce se účastní podivné lesní hostiny. Scénář Scénář k filmu napsal Jan Němec se svou spolupracovnicí Ester Krumbachovou. „Abstraktní postavy ve filmu jsme s Ester Krumbachovou napsali kvůli boji s cenzurou. Neměli bychom šanci film točit, kdyby byl víc konkrétní. Použili jsme uměleckou stylizaci, abychom zmátli komunistickou cenzuru, aby hned nepoznali, že je film namířen proti nim. Ale našli něco, s čím jsem nepočítal. Ve filmu je postava hostitele, kterého hraje náš kamarád Ivan Vyskočil. A jeden z cenzorů řekl, že vypadá jako Lenin a že se snažíme zesměšnit Lenina a principy leninismu. Pak mi došlo, že jsou si podobní. Cenzoři tohle použili jako podklad pro zákaz filmu.“ Politická kontroverze okolo filmu V květnu 1967 vystoupil v Národním shromáždění ČSSR poslanec Jaroslav Pružinec s interpelací, v níž kritizoval filmy Sedmikrásky a O slavnosti a hostech, prohlásil o nich, že „nemají s naší republikou, socialismem a ideály komunismu nic společného“ a požádal o jejich stažení z kin. Vláda sice jeho výtku odmítla, ale oba filmy postihlo omezení v propagaci a distribuci. Skupina režisérů na to reagovala protestním dopisem, který byl veřejně čten na IV. sjezdu československých spisovatelů a který patřil mezi spouštěče výrazného opozičního hnutí v řadách kulturních pracovníků v době před začátkem pražského jara. Odkazy Reference Externí odkazy České dramatické filmy Československé černobílé filmy Filmy Jana Němce České trezorové filmy Filmy z roku 1965


VIPrahlo | Po stopách bitvy 1866 VIPrahloZávodyVIPrahlý BAJKonurVIPrahlé dušePo stopách bitvy 1866Pražské věžefotogalerieVIPrahlé vyjížďkySHOCART ligakontaktyvzkazyVIP Po stopách bitvy u Jičína 1866 - 150. výročí v sobotu 25. 6. 2016 Akce je i nadále platná. V městkém informačním centru je možné dostat mapu se zakreslenou tratí a za účast získáte absolventskou vizitku Bitva u Jičína proběhla 29. června 1866 během prusko - rakouské války Plakát: zde Přihláška Program a pokyny Otázky a odpovědi Výsledky Foto Postupy Oficiální program celé zpomínkové akce U příležitosti vzpomínkové akce k 150. výročí bitvy u Jičína jsme upořádali dne 25. června 2016 ve spolupráci a finanční spoluúčastí s městem Jičín cyklo - turistickou akci pro nejširší veřejnost " Po stopách bitvy u Jičína 1866 " 1) pětihodinovku na horských nebo trekových kolech start 08:00 - 11:00 hod, speciální mapa 1:30.000, A3, volné pořadí kontrol (1-30), celkem cca 50 km, časový limit 5 hodin od startu, vezměte si něco na psaní 2) turistický pochod, cykloturistika - start cca. od 8:00 do 10:00 cíl 18:00 hod - speciální mapa 1:25.000, A3. Délka 1-50 km dle vlastního výběru (1-30 kontrol), trať není v terénu značeno, nutná orientace dle mapy; vezměte si něco na psaní další foto: zde


24. 10. 2013 Papers, Please I když momentálně veškerý volný čas věnuji Chaos Guns (minimálně hodinku denně), sem tam si najdu čas i na hraní. Kupodivu. Jednak mne na cestách do práce a zpátky doprovází Monster Hunter, kde mám už najeto 150 hodin (fantastická hra). Ale pak si po práci na chvilku zapnu ještě jeden titul, který bych rád doporučil všem - Papers, Please. 14. 10. 2013 Chaos Guns - nová hra pro Amigu ve vývoji Tak a je to tady! Důvod, proč blog zeje prázdnotou je velice prostinký. Veškerou energii a čas jsem totiž věnoval nikoliv hraní, ale tvorbě nové hry! Oficiální představení proběhlo minulý pátek na Bytefestu 2013 a přijetí bylo vřelé. Ve skutečnosti je ale tento projekt významný hned z několika důvodů. 8. 10. 2013 Hra měsíce: Gods I když jsme již jednou, kdysi dávno, 1000 měli měsíc s Bitmap Brothers, rada starších rozhodla, že měsíc říjen léta páně 2013 bude zasvěcený Gods, naprosté klasice napříč klasikami. Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


text: Product catalogue R.E. 2010/2011 Climbing and outdoor PRODUCTION ROCK EMPIRE TEAM TECHNICAL CONSULTANTS Zbyněk Homola, Jiří Chaloupka, Jan Handlíř GRAPHIC DESIGN Miloš Hampl PHOTO Jindřich Hudeček, Jiří Chaloupka, Michal Linhart, Petr Piechowicz, Dan Ferrer, Radek Vopat, Jiří Souček, Jaroslav Dunovský PRINT BFHM Libouchec Horolezectví, speleologie, canyoning, práce ve výškách a podobné aktivity jsou životu nebezpečné a může při nich dojít ke zranění či smrti. Každý uživatel je osobně zodpovědný za správné a bezpečné použití výrobků, které jsou určené pro tento druh aktivit. Nepřebírame zodpovědnost za jakékoli úpravy výrobků provedené mimo náš výrobní závod, za chyby tisku, údaje a technické parametry udané jinými výrobci.