text: 15. únor je 46. den roku podle gregoriánského kalendáře. Do konce roku zbývá 319 dní (320 v přestupném roce). Svátek má Jiřina. Události Česko 1611 – Při vpádu pasovských bylo v pražském františkánském klášteře zabito tzv. Čtrnáct pražských mučedníků. 1891 – V Olomouci byla založena Lidová strana na Moravě, obdoba Národní strany svobodomyslné v Čechách. Předsedou byl zvolen Adolf Stránský. 1903 – Byl založen klub SK Kladno. 1921 – Proběhlo 1. československé sčítání lidu. 2008 – Prezidentem České republiky podruhé zvolen Václav Klaus. Svět 399 př. n. l. – Řecký filozof Sókratés byl odsouzen k smrti. 438 – Východořímský císař Theodosius II. vydal sbírku zákonů Codex Theodosianus. 590 – Husrav II. byl korunován jako perský král. 706 – Byzantský císař Justinián II. nechal veřejně popravit své předchůdce Leontia a Tiberia III. v konstantinopolském Hippodromu 1113 – Papež Paschalis II. vydal bulu Pie Postulatio Voluntatis, kterou uznal založení a nezávislost špitálního řádu. 1214 – Během anglicko-francouzské války (1213–1214) se anglické jednotky vylodili u La Rochelle ve Francii. 1386 – Litevský velkokníže Vladislav II. Jagello byl pokřtěn a stal se křesťanským panovníkem. Litva byla posledním pohanským evropským národem, který přešel na křesťanskou víru. 1493 – Ještě na palubě lodi Niña napsal Kryštof Kolumbus otevřený dopis (široce rozšířený po návratu do Portugalska), kde popsal své objevy a nečekaná věci, se kterými se setkal v Novém světě. 1763 – Byl podepsán tzv. hubertusburský mír, který ukončil sedmiletou válku v Evropě. 1786 – William Herschel objevil mlhovinu Kočičí oko. 1902 – V Berlíně byla otevřena nadzemní a podzemní dráha. 1933 – Byl spáchán neúspěšný atentát na amerického prezidenta Franklina Delana Roosevelta. 1940 – Zimní válka: Rudá armáda zvítězila v bitvě u Summy a prolomila hlavní pozice Mannerheimovy linie. 1942 – Japonsko dobylo Singapur. Vzdalo se 70 000 spojeneckých vojáků. 1944 – USAF zničilo bombardováním klášter Montecassino.. 1961 – Poblíž Bruselu se z neznámých příčin zřítil Boeing 707. Zahynuli všichni na palubě, včetně celého amerického krasobruslařského týmu letícího na mistrovství světa, a jedna osoba na zemi. 1991 – Proběhl summit hlav státu nebo vlád Československa, Maďarska a Polska ve městě Visegrád, kterým byla zahájena novodobá éra spolupráce v rámci Visegrádské skupiny. 1995 – Byl zatčen Kevin Mitnick, nejslavnější hacker na světě. 2013 – Značné škody napáchal nad ránem čeljabinský bolid. Narození Česko 1782 – Faustin Ens, topograf a pedagog († 5. března 1858) 1831 – Josef Hlávka, český architekt a mecenáš († 11. března 1908) 1832 – Wilhelm Riedel, český malíř († 12. června 1876) 1833 – Julius Feifalik, český literární historik († 30. června 1862) 1840 – Václav Nekvasil, český stavební podnikatel a politik († 9. března 1906) 1845 – Jan Hendrich, ekonom a amatérský archeolog († 22. dubna 1926) 1860 – Heinrich Reiniger, poslanec Českého zemského sněmu a starosta Mariánských Lázní († 25. května 1915) 1867 Valeš Lísa, sběratel slováckých lidových písní († 20. března 1939) Jan Soukup, regionální historik, etnograf a spisovatel († 23. července 1933) 1888 – Adolf Jasník, český básník († 5. února 1928) 1895 – Josef Limpouch, kněz, pedagog a politik († 17. května 1965) 1897 – Růžena Jilemnická, slovenská spisovatelka českého původu († 19. srpna 1947) 1902 – Miloslav Volf, historik a archivář († 3. května 1982) 1904 – Jan Malík, český loutkář († 24. července 1980) 1905 – Bernard Horst, spisovatel († 17. srpna 1979) 1909 Marie Kornelová, česká spisovatelka a překladatelka († 21. listopadu 1978) Josef Frank (politik), komunistický politik, oběť čistek († 3. prosince 1952) 1910 Rudolf Kende, hudební skladatel († 24. srpna 1958) Jozef Čabelka, vědec v oboru metalurgie († 6. července 1987) 1912 – Bohdan Lacina, malíř († 6. července 1971) 1913 – Božena Havlová, výtvarnice a módní návrhářka († 11. prosince 1970) 1914 – Karel Niemczyk, voják a příslušník výsadku Calcium († 31. července 2004) 1917 – Oto Mádr, český katolický kněz a teolog († 27. února 2011) 1921 – Jan Pohl, kněz, papežský prelát († 23. července 2002) 1922 – Božin Laskov, československý a bulharský fotbalový reprezentant († 2. dubna 2007) 1924 – Jiří Šlitr, český hudební skladatel, instrumentalista (virtuózní klavírista), zpěvák, herec a výtvarník († 26. prosince 1969) 1925 – Jindřich Kučera, český lingvista († 20. února 2010) 1928 – Stanislav Balík, český právní historik († 11. dubna 2015) 1931 – Zdeněk Marat, pianista, hudební skladatel, publicista a dirigent († 21. února 2016) 1932 Josef Brukner, český spisovatel, překladatel a filmový scenárista († 14. ledna 2015) Vladimír Váňa, český esperantista († 25. března 2000) Leoš Suchařípa, český herec († 14. června 2005) 1934 Petr Kersch, český spisovatel Antonín Winter, český spisovatel († 23. ledna 2019) 1935 Miroslav J. Černý, akademický malíř, grafik a sochař († 7. června 2007) Vlastimil Novobilský, český chemik, pedagog a esperantista Vladimír Smékal, český psycholog 1937 – Petr Kop, český volejbalista, olympionik († 27. ledna 2017) 1939 – Ole Ellefsæter, norský běžec na lyžích († 18. října 2022) 1943 – Jiří Leitner, český politik 1946 – Lubomír Zajíček, volejbalista, reprezentant, člen bronzového týmu na LOH 1968 1948 – Petr Sáha, chemik, rektor Univerzity Tomáše Bati ve Zlíně 1949 – Michal Gera, český jazzový a bluesový trumpetista 1952 – Josef Lukášek, spisovatel a politik 1953 Jiřina Pavlíková, historička umění a politička Jarmila Nygrýnová, halová mistryně Evropy ve skoku do dálky († 5. ledna 1999) 1956 – Oldřich Maršík, český baskytarista 1957 – Lubomír Nohavica, hudební skladatel, textař, zpěvák a klavírista 1960 – Lenka Halamová, folková zpěvačka, kytaristka, skladatelka 1961 – Jan Hošek, český filmový dokumentarista a ilustrátor 1963 – Iva Pekárková, česká prozaička, publicistka a překladatelka 1964 – Hana Horká, zpěvačka († 16. ledna 2022) 1965 – Roman Kaňkovský, hokejista a trenér 1969 – Horst Siegl, český fotbalista 1972 – Jaromír Jágr, český hokejista 1973 – Kateřina Neumannová, česká lyžařka 1992 – Kryštof Bartoš, český herec Svět 1472 – Piero de Medici, florentský vládce († 28. prosince 1503) 1564 – Galileo Galilei, toskánský astronom, filozof a fyzik († 8. ledna 1642) 1571 – Michael Praetorius, německý skladatel, varhaník a hudební teoretik († 15. února 1621) 1697 – Vito Maria Amico, italský historik a politik († 15. prosince 1762) 1698 – Johann Elias Ridinger, německý rytec, malíř a nakladatel († 10. dubna 1767) 1710 – Ludvík XV., francouzský král († 10. května 1774) 1724 – Petr Biron, kuronský a semgalský kníže († 13. ledna 1800) 1739 – Charles-Henri Sanson, francouzský kat († 4. července 1806) 1748 – Jeremy Bentham, britský právní teoretik, osvícenský filosof, zakladatel utilitarismu († 6. června 1832) 1755 – Jean-Nicolas Corvisart, francouzský lékař († 18. září 1821) 1759 – Friedrich August Wolf, německý klasický filolog († 8. srpna 1824) 1760 – Jean-François Le Sueur, francouzský hudební skladatel, dirigent a pedagog († 6. října 1837) 1761 – Luisa Hesensko-Darmstadtská, první hesenská velkovévodkyně († 24. října 1829) 1768 – Anthony Carlisle, anglický chirurg († 2. listopadu 1842) 1774 – Vilém Jiří Frederik, syn Viléma V. Oranžského († 6. ledna 1799) 1782 – William Miller, americký baptistický misionář († 20. prosince 1849) 1785 – Claude-Louis Navier, francouzský fyzik a technik († 21. srpna 1836) 1802 – Jean Jacques Alexis Uhrich, francouzský vojenský velitel († 9. říjen 1886) 1803 – Ludwig Persius, pruský architekt († 12. července 1845) 1807 – Noël Marie Paymal Lerebours, francouzský optik, fotograf a vydavatel († 24. července 1873) 1810 – Giovanni Lanza, italský politik († 9. března 1885) 1811 – Domingo Faustino Sarmiento, argentinský politik († 11. září 1888) 1813 – Persida Nenadović, srbská kněžna († 29. března 1873) 1820 – Susan B. Anthony, americká aktivistka hnutí za práva žen († 13. března 1906) 1827 – Francis A. Pratt, americký inženýr, vynálezce († 10. února 1902) 1835 – Demetrius Vikelas, řecký obchodník a první předseda MOV († 20. června 1908) 1840 – Titu Maiorescu, rumunský politik († 18. června 1917) 1845 – Elihu Root, americký právník a politik, nositel Nobelovy ceny míru († 7. února 1937) 1850 – Adolf Jarisch, rakouský dermatolog († 21. března 1902) 1855 – Robert William Wilcox, havajský politik († 23. října 1903) 1856 – Emil Kraepelin, německý psychiatr († 7. října 1926) 1858 – William Henry Pickering, americký astronom († 17. ledna 1938) 1861 Charles Edouard Guillaume, francouzsko-švýcarský fyzik, nositel Nobelovy ceny († 13. června 1938) Halford Mackinder, britský geograf († 6. března 1947) Alfred North Whitehead, britský filozof, fyzik a matematik {† 30. prosince 1947) 1866 – Pavel Petrovič Trubeckoj, ruský sochař († 12. února 1938) 1873 – Hans von Euler-Chelpin, švédský biochemik, nositel Nobelovy ceny († 6. listopadu 1964) 1874 – Ernest Henry Shackleton, polární badatel irského původu († 5. ledna 1922) 1883 – Fritz Gerlich, německý novinář a historik († 30. června 1934) 1886 – Paul Ferdinand Schilder, rakouský psychiatr, psychoanalytik a neurolog († 7. prosince 1940) 1892 Ján Valašťan Dolinský, slovenský skladatel, sběratel lidových písní a esperantista († 2. března 1965) Nickolas Muray, maďarsko-americký fotograf a olympijský šermíř († 2. listopadu 1965) 1895 Wilhelm Burgdorf, generál pěchoty německého Wehrmachtu († 1. května 1945) Earl Thomson, kanadský olympijský vítěz v běhu na 110 metrů překážek, OH 1920 († 19. dubna 1971) 1897 – Carl Erhardt, britský lední hokejista († 3. května 1988) 1898 Totò, italský komik a zpěvák († 15. dubna 1967) Allen Woodring, americký sprinter, olympijský vítěz v běhu na 200 metrů z roku 1920 († 15. listopadu 1982) 1899 Ernst Biberstein, evangelický pastor, nacistický válečný zločinec († 8. prosince 1986) Georges Auric, francouzský hudební skladatel († 23. července 1983) 1901 – André Parrot, francouzský archeolog († 24. srpna 1980) 1909 – Miep Giesová, žena, která pomáhala skrývat Anne Frankovou († 11. ledna 2010) 1910 – Irena Sendlerowa, spravedlivá mezi národy († 12. května 2008) 1915 – Haruo Umezaki, japonský prozaik († 15. června 1965) 1916 – Lise London, francouzská komunistická odbojářka a aktivistka († 31. března 2012) 1922 Herman Kahn, americký futurolog († 7. července 1983) John Bayard Anderson, americký politik († 3. prosince 2017) 1923 – Jelena Bonnerová, sovětská disidentka a aktivistka († 18. června 2011) 1927 – Carlo Maria Martini, italský kardinál a milánský arcibiskup († 31. srpna 2012) 1929 – Graham Hill, anglický pilot Formule 1 († 29. listopadu 1975) 1930 – Giorgio Zur, německý arcibiskup a bývalý apoštolský nuncius († 8. ledna 2019) 1933 – Kelvin Edward Felix, kardinál z ostrova Dominika 1934 Paul Ekman, americký psycholog Niklaus Wirth, švýcarský informatik 1935 – Roger Bruce Chaffee, americký astronaut († 27. ledna 1967) 1937 – Raymundo Damasceno Assis, brazilský kardinál 1939 – Robert Hansen, americký sériový vrah († 21. srpna 2014) 1941 – Florinda Bolkanová, brazilská herečka 1942 Glyn Johns, britský hudební producent, zvukař, hudebník Alexandr Serebrov, sovětský kosmonaut († 12. listopadu 2013) 1943 – France Cukjati, slovinský teolog, lékař a politik 1944 Mick Avory, anglický hudebník Henry Threadgill, americký jazzový saxofonosta, flétnista a hudební skladatel Džochar Dudajev, první prezident separatistické Čečenské republiky Ičkérie († 21. dubna 1996) 1945 John Helliwell, britský hudebník Douglas Hofstadter, americký filosof 1947 – John Adams, americký minimalistický hudební skladatel 1948 – Art Spiegelman, americký komiksový kreslíř, editor a spisovatel 1949 – Billy Nicholls, anglický zpěvák, skladatel 1951 – Jane Seymourová, britská herečka 1952 Tomislav Nikolić, prezident Srbska Magdalena Álvarez Arza, španělská politička 1953 – Miloslav Ransdorf, komunistický politik, filozof a historik († 22. ledna 2016) 1954 Matt Groening, americký karikaturista a tvůrce animovaných seriálů John McAslan , britský architekt 1955 – Christopher McDonald, americký herec 1957 – Jake E. Lee, americký kytarista 1958 Rabah Madžer, alžírský fotbalista Boris Tadić, prezident Srbska 1960 – Bjørg Eva Jensenová, norská rychlobruslařka, olympijská vítězka 1964 – Leland Devon Melvin, americký astronaut 1969 – Birdman, americký rapper 1976 – Óscar Freire, španělský silniční cyklista 1977 Brooks Wackerman, americký bubeník Ronald Petrovický, slovenský hokejista 1983 – Selita Ebanksová, modelka z Kajmanských ostrovů 1987 – Oleksandr Nedověsov, kazachstánský tenista 1990 Charles Pic, francouzský automobilový závodník, pilot Formule 1 Stephanie Vogtová, lichtenštejnská profesionální tenistka 1995 – Megan Thee Stallion, americká rapperka, zpěvačka a hudební skladatelka 2001 – Reuben Thompson, novozélandský silniční cyklista Úmrtí Česko 1490 – Bohuslav VII. ze Švamberka, šlechtic (* 1428) 1635 – Jaroslav Volf ze Šternberka, hejtman prácheňského kraje, císařský rada a komoří (* ?) 1709 – Maxmilián Adam z Lichtenštejna-Kastelkornu, probošt brněnské kapituly (pokřtěn 18. června 1647) 1738 – Matyáš Bernard Braun, barokní sochař (* 24. února 1684) 1744 – František Václav Míča, český hudební skladatel a kapelník (* 5. září 1694) 1840 – Josef Heřman Agapit Gallaš, malíř, lékař a spisovatel (* 4. dubna 1756) 1877 – Antonín Marek, český spisovatel (* 5. září 1785) 1883 – Ferdinand Lehmann, poslanec Českého zemského sněmu, starosta Verneřic (* 5. května 1832) 1887 – František Pštross, pražský podnikatel a komunální politik (* 3. listopadu 1797) 1934 Vincenc Hlavinka, odborník v oboru vodárenství (* 5. dubna 1862) Ignaz Petschek, obchodník a průmyslník (* 14. června 1857) 1935 – Bohuslav Brauner, český chemik (* 8. května 1855) 1943 – Alois Tvrdek, středoškolský profesor, překladatel a spisovatel (* 21. března 1870) 1947 Franz Werner, československý politik německé národnosti (* 22. dubna 1881) Hans Krebs, sudetoněmecký nacistický politik (* 26. dubna 1888) Georg Böhm, československý politik německé národnosti (* 26. října 1896) 1949 – Miloš Steimar, divadelní a filmový herec (* 28. března 1922) 1955 Josef Loos, český lední hokejista a funkcionář (* 13. března 1888) Otakar Španiel, český sochař, řezbář a medailér (* 13. června 1881) 1959 – Drahoš Želenský, český herec (* 23. prosince 1896) 1962 – Franz Josef Arnold, městský architekt v Ústí nad Labem (* 18. ledna 1888) 1964 – Adolf Šimperský, československý fotbalový reprezentant (* 5. srpna 1909) 1971 – Vlasta Kálalová, česká lékařka, specialistka na tropické nemoci a entomologii (* 26. října 1896) 1976 Přemysl Pitter, protestantský kazatel, spisovatel, publicista a sociální pracovník (* 21. června 1895) Marie Bartošová, prodavačka květin a jediná oběť propadu tramvajového ostrůvku v brněnské Pekařské ulici (* 26. ledna 1931) 1980 – Čeněk Torn, československý politik (* 30. května 1898) 1981 – Ludvík Pompe, český divadelní a rozhlasový režisér (* 12. listopadu 1920) 1997 – Vladimír Maděra, profesor chemie, rektor pražské VŠCHT (* 23. ledna 1905) 1998 – Helena Biháriová, zavražděná Romka z Vrchlabí (* ?) 2000 – Kamila Sojková, spisovatelka (* 4. března 1901) 2003 Miroslav Horníček, český herec (* 10. listopadu 1918) Jiří Hanzelka, český cestovatel (* 24. prosince 1920) Vlastimil Koubek, architekt (* 17. března 1927) 2004 – Ivo Novák, scenárista a režisér (* 4. září 1918) 2011 – Miroslav Sabev, český malíř a grafik (* 8. října 1952) 2013 – Antonín Kohout, violoncellista a hudební pedagog (* 12. prosince 1919) 2014 – Miloslav Bialek, fotbalový trenér (* 12. června 1943) Svět 653 – Al-Abbás, strýc proroka Mohammeda (* 568) 1043 – Gisela Švábská, římská císařovna (* 11. listopadu 989 nebo 999) 1152 – Konrád III., římský král (* 1093) 1245 – Beatrix d'Este, uherská královna (* 1215) 1288 – Jindřich III. Míšeňský, markrabě míšeňský, durynský a saský (* 1215) 1534 – Barbora Jagellonská, saská vévodkyně a dcera polského krále Kazimíra IV. (* 15. července 1478) 1549 – Giovanni Antonio Bazzi, italský renesanční malíř (* 1477) 1591 – Hidenaga Hašiba, japonský vojevůdce (* 8. dubna 1540) 1600 – José de Acosta, španělský historik, přírodovědec a jezuita (* 1539) 1621 – Michael Praetorius, německý skladatel, varhaník a hudební teoretik (15. února 1571) 1634 – Wilhelm Fabry, významný německý chirurg (* 25. června 1560) 1637 – Ferdinand II., císař římský, král český, uherský a chorvatský a arcivévoda rakouský (* 9. července 1578) 1711 – Marek Antonín Canevalle, italský architekt (* 28. září 1652) 1731 – María de León Bello y Delgado, španělská jeptiška a mystička (* 23. března 1643) 1741 – Georg Raphael Donner, rakouský sochař (* 24. května 1693) 1761 – Carlo Cecere, italský hudební skladatel (* 7. listopadu 1706) 1781 – Gotthold Ephraim Lessing, německý básník, kritik, spisovatel a filozof (* 22. ledna 1729) 1788 – Marie Josefa z Harrachu, lichtenštejnská kněžna, provdaná Lobkovicová (* 20. listopadu 1727) 1820 – William Ellery, signatář Deklarace nezávislosti Spojených států jako zástupce ostrova Rhode Island (* 22. prosince 1727) 1844 – Henry Addington, britský státník (* 30. května 1757) 1857 – Michail Ivanovič Glinka, ruský skladatel (* 1. června 1804) 1861 – Nikolaj Vasiljevič Basargin, ruský děkabrista, odsouzený v roce 1826 jako umírněný člen Jižní sekce děkabristů (* 1799) 1886 – Edward Cardwell, britský státník, představitel Liberální strany (* 24. července 1813) 1900 – Karl Theodor Robert Luther německý astronom (* 16. dubna 1822) 1903 – Karl Garnhaft, rakouský politik a poslanec Říšské rady (* 11. listopadu 1836) 1904 – Emil Dierzer von Traunthal, rakouský průmyslník a politik, poslanec Říšské rady (* 26. dubna 1844) 1905 Leonhard Achleuthner, kněz, hornorakouský zemský hejtman (* 10. ledna 1826) Lew Wallace, americký voják, politik a spisovatel (* 10. dubna 1827) 1911 – Theodor Escherich, německý bakteriolog (* 29. října 1857) 1917 – Otto Brückwald, německý architekt (* 6. května 1841) 1918 – Pere Miquel Marquès, španělský hudební skladatel a houslista (* 20. května 1843) 1922 – Kateřina Dolgorukovová, milenka a později manželka ruského cara Alexandra II. (* 14. listopadu 1847) 1928 – Herbert Henry Asquith, britský politik, předseda vlády (* 12. září 1852) 1930 – Giulio Douhet, italský generál, teoretik vedení vzdušného boje (* 30. května 1869) 1935 – Basil Hall Chamberlain, britský japanolog (* 18. října 1850) 1937 – Vincenzo Lancia, italský automobilový závodník a konstruktér (* 24. srpna 1881) 1940 – Otto Toeplitz, německý matematik (* 1. srpna 1881) 1941 – Guido Adler, rakouský právník, hudební vědec a skladatel (* 1. listopadu 1855) 1944 – Vladimír Makovický, československý podnikatel a politik (* 26. dubna 1862) 1946 Cornelius Johnson, americký olympijský vítěz ve skoku do výšky (* 28. srpna 1913) Witold Makowiecki, polský spisovatel (* 3. srpna 1902) 1947 Arthur Machen, velšský spisovatel a okultista (* 3. března 1863) Raoul Le Mat, americký filmový režisér a hokejový trenér (* 3. září 1875) 1949 – Otto Prutscher, rakouský designér a architekt (* 7. dubna 1880) 1959 – Owen Willans Richardson, anglický fyzik, nositel Nobelovy ceny za fyziku (* 26. dubna 1879) 1964 – Réginald Marie Garrigou-Lagrange, francouzský teolog (* 21. února 1877) 1965 – Nat King Cole, americký jazzový pianista, skladatel a zpěvák (* 17. března 1919) 1968 – Little Walter, americký zpěvák, hamonikář a kytarista (* 1. května 1930) 1969 – Hans Vollmer, německý encyklopedista (* 16. listopadu 1878) 1970 Ján Bojmír, slovenský publicista, pedagog, organizátor turistiky (* 23. října 1887) Hugh Dowding, velitel britské Royal Air Force (* 24. dubna 1882) 1973 – Angela Cziczková, slovenská klavíristka, hudební skladatelka a pedagožka (* 28. dubna 1888) 1974 – Ľudovít Bakoš, slovenský vysokoškolský pedagog a veřejný činitel (* 9. října 1919) 1975 – Michał Sopoćko, zpovědník sv. Marie Faustiny Kowalské (* 1. listopadu 1888) 1977 – Isaak Boleslavskij, sovětský šachista a spisovatel (* 9. června 1919) 1979 – George Dunning, kanadský ilustrátor a filmový animátor (* 17. listopadu 1920) 1981 Karl Richter, německý varhaník, cembalista a dirigent (* 15. října 1926) Mike Bloomfield, americký bluesový kytarista a zpěvák (* 28. července 1943) 1987 – Andrej Sergejevič Někrasov, sovětský spisovatel (* 22. června 1907) 1988 Richard Feynman, americký fyzik (* 11. května 1918) Al Cohn, americký saxofonista (* 24. listopadu 1925) 1996 McLean Stevenson, americký herec a scenárista (* 14. listopadu 1927) Brunó Ferenc Straub, maďarský biochemik a prezident Maďarska (* 5. ledna 1914) 1999 Henry Way Kendall, americký fyzik, Nobelova cena za fyziku 1990 (* 9. prosince 1926) Big L, americký rapper (* 30. května 1974) 2001 – Folke K. Skoog, americký rostlinný fyziolog švédského původu (* 15. července 1908) 2005 – Richard Grunberger, rakouský historik (* 7. března 1924) 2006 – Josip Vrhovec, chorvatský politik, ministr zahraničí SFRJ (* 9. února 1926) 2007 – Robert Adler, rakousko-americký fyzik (* 4. prosinec 1913) 2009 – Stephen Kim Sou-hwan, arcibiskup Soulu, kardinál (* 8. května 1922) 2011 – François Nourissier, francouzský spisovatel a publicista (* 18. května 1927) 2012 – Clive Shakespeare, v Anglii narozený australský kytarista, člen skupiny Sherbet (* 3. června 1949) 2014 Cliff Bole, americký režisér (* 9. listopadu 1937) Thelma Estrin, americká počítačová vědkyně (* 21. února 1924) 2015 – Michal Benčík, slovenský a československý právník a politik (* 11. září 1932) 2023 Paul Berg, americký biochemik, Nobelova cena za chemii 1980 (* 30. června 1926) Raquel Welchová, americká herečka, modelka (* 5. září 1940) Svátky Česko Jiřina Faust, Faustin, Faustýna Jorga Nevena Sigfríd Svět Slovensko: Pravoslav USA: Presidents’ Day (je-li pondělí) Liturgický kalendář (podle starého juliánského kalendáře)'' Obětování Páně – Setkání Pána a Boha a Spasitele našeho Ježíše Krista se Simeonem Bohopříjemce; veliký svátek (z dvanáctera) Sv. Jiřina Externí odkazy Únorové dny


Teplá slza, přátelé, teplá slza. Silmarils je francouzská grupa, která nemá na svědomí nějaké hromady her, ale z nějakého blíže neupřesněného důvodu jsem se právě v sérii Ishar dlouho viděl – Ishar byl pro mne dlouhá léta vzorem pro moderní dungeony. A série hodně znamená i pro mne osobně, jako vytvrdlého pařana. Ano, konečně mohu referovat převážně z osobní zkušenosti - druhý a třetí Ishar jsem úspěšně pokořil (dvojku několikrát) – což ale neznamená, že jsem nějaký expert a pamatuji si každý detail (viz post scriptum). Ale nejde jenom o Ishary a jejich předchůdce Crystals of Arborea. Jde také o starší hry Silmarils, jako Targhan, Storm Master, StarBlade nebo Metal Mutant. Bude to nejspíš typickým grafickým designem, který tyto hry spojuje a ve mně vzbuzuje pocit soudržnosti. Zkrátka člověk tak nějak od pohledu pozná hry od Silmarils, stejně jako poznal hry od Bullf 1000 rogu, Psygnosis nebo od Vulcan Games. V případě Silmarils hovoříme o graficích jako Pascal Einsweiler, Jean-Christophe Charter a Eric Galand. A ano, pokud to nevíte, jsou to doopravdy Francouzi. (Následuje pouhých 15 normostran ;). Přestože co do počtu her nebyli nejaktivnější na světě, v rámci devadesátých let jsme o Silmarils mohli slyšet poměrně často. Slavní jsou i pro experimentální hry jako Robinson’s Requiem, Deus nebo pohrobek Asghan. Typické animované logo se na našich monitorech rozsvěcelo často, kdybych hovořil o sobě – tak velice často. Dokonce uvažuji, že další tetování na mém levém rameni, zasvětím právě jejich logu (narážím ale na to, že samotné logo ve skutečnosti primárně neindikuje společnost Silmarils, čili si to musím ještě dobře na dvoře rozmyslet). Tak jako tak – prošel jsem si na internetu dobové recenze, sesbíral nějaké ty informace a začal psát o jedné z mých nejoblíbenějších starých sérií dungeonů / RPG. Úplně poprvé jsem viděl Ishar 2 na PC a stala se z toho láska na celý život. Gymnaziální 386 opatrovala moje sejvy pěkně dlouho, no dohrál jsem ho až mnohem později (za pomoci návodu ve Score) na Amize. Přechod na Ishar 3 byl logický a užil jsem si ho rovněž plnými doušky. Teprve pak jsem se ale vrátil ke kořenům, k prvnímu Isharu a ještě později k Crystals of Arborea. Jak to ale bohužel při tomto cestování v čase zpět chodí, zmlsán novějším jsem nepřičichnul ke klasikám asi tolik, kolik by si zalsoužily. Zatímco ještě Ishar 1 jsem relativně pařil (přestal mne bavit v nějaké fázi, takže jsem se několik hodin spíše jen kochal), krystaly Arborey jsem opravdu jen zběžně otestoval a celkem brzy vzdal. Nad rámec série jsem si ale užil své se hrou Targhan, která by klidně dosvěta Isharů mohla zapadat. Hlavním důvodem je samozřejmě grafická stylizace, ale přesto jsem tuhle starou akční tužárnu pařil moc rád (už si nejsem jistý, jestli jsem jí dohrál, ale byla skutečně těžká, takže spíše ne). Hra Storm Master mne minula, ale dle recenze v Excaliburu by mi asi i sedla. Nyní hru zmiňuji pro grafickou podobnost, včetně fontu použitého na krabici. A takový Metal Mutant by klidně mohl být ve světě „Ishar budoucnosti“... Mně se tahle návaznost v rámci jedné firmy prostě líbí (i když někdo by zároveň hovořil o nedostatku invence). Zcela stranou pak sedí poslední pokusy o hry, jako je Asghan. Na první pohled mělo jít o pokračování Targhana, ale vyklubal se z toho prachsprostý klon Tomb Raidera s náznaky bojové mechaniky a RPG vývoje. Přechod do 3D se zkrátka stal firmě osudný (a nebyli v té době sami). To platí i pro nepovednou mlátičku Time Warriors. To nás ale nemusí trápit, protože jenom ve světě Isharů můžeme strávit pěkných pár týdnů krásného hraní – kolekce čtyř her je dostupná na GOG.com za 6 dolarů. To platí samozřejmě hlavně v případě, že nemáte jako já v originálě některé díly, ideálně rovnou celou Ishar Trilogy. Crystals of Arborea V pořadí sedmá hra, kterou Silmaril 1000 s vytvořili, jim podle mne přinesla štěstí. Podařilo se jim vytvořit něco, co v roce 1991 nemohlo mít příliš konkurence. Zatímco žánr dungeonů jel na plné obrátky a chůze ve first person režimu po krocích byl standardem, Crystals of Arborea se uchytil hlavně díky tomu, že partu hrdinů vyslal na povrch zemský, místo standardních kobek. Změna na první pohled kosmetická a zcela jistě lze polemizovat o reálném prvenství, ale dá se téměř jistě říci, že na tuto hru si vzpomenete v souvislosti s exteriéry, jako na první. Tato změna ruku v ruce souvisela i s roztažením výhledu skoro přes celé okno – pokračuje ve vývoji, který načrtnul Dungeon Master. Množství grafiky a její detailnost tak úžasně vyniklo a na svou dobu referujeme k jedné z nejkrásnějších her ve své kategorii. Kombinování několika druhů stromů, rostlin, obydlí a dalších objektů ve výhledu a rovněž krásně prokreslení nepřátelé a další stvoření – tam se Silmarils vyřádili. Přičtěte dynamickou změnu denní doby (která se podle mne stala inspirací pro Cryo při tvorbě Dune). S tím souvisí jedna zvláštnost, pro kterou si mne hry z této série získaly. Při hraní mám opravdu pocit, že překonávám nějakou vzdálenost, že doopravdy putuji. Zatímco klasické podzemovky mi nedávaly ono měřítko dostatečně najevo (je fuk, jestli jeden krok v podzemí má metr nebo pět metrů), při hraní v exteriéru při vizi Silmarils pozorujeme nejprve z velké dálky mihotavé obrysy, ze kterých se postupně stane les a při bližším ohledání na nás vyběhne tlupa orků. Něco podobného jsem obdivoval například u Lords of Midnight. Arborea ale nabízí i cestování na větší vzdálenosti na 2D mapě, tedy podstatně rychleji. Krom grafiky z technologického hlediska je potřeba poukázat na design. Navazujíce na styl Targhana, je Crystals of Arborea základním kamenem fantasy-keltsko-elfího vzhledu, který se v pozdějších hrách ještě zdokonalil. V současnosti nejsou elfí témata příliš oblíbená (předpokládám, že za to může Orlando Bloom, případně je dneska v módě posmívat se elfí ladnosti, mystičnosti a eleganci), ale v devadesátých letech to byla změna proti různým Barbarianům, temným mágům ze světa Dragonlance či standardním partičkám hrdinů ála Bards Tale. Myslím, že toto vymezení se pomohlo jak hře, tak Silmarils. Dobové recenze ale s hodnocením kolísají od průměru po vysoký nadprůměr – a to poměrně právem. Zatímco grafika je skoro vždy vyzdvihnuta, k diskutabilním prvkům patří implementace tahových soubojů na čtverečkovém bitevním poli, ne nepodobným hrám jako Amberstar, ale se slabším zpracováním. Hra se sice díky menšímu množství animací vejde na pouhou jednu disketu, nabízí ale přitom rozlohu 16.000 políček (respektive – možná jde o „počet pohledů“, tedy pouze 4.000 políček) – samozřejmě nemusíme projít úplně každé k tomu, abychom hru dohráli. Za diskutabilní prvek hry lze označit náhodné generování některých prvků. Nejsem fanoušek takového designu, ale na druhou stranu si neodpustím citaci z recenze magazínu CU Amiga (91%). „The fact that every feature in the game randomises, means that you could play it for years and still enjoy the challenge“. Jojo, to byly doby, kdy byla výzva zábavou! Atmosféra hry ale není budována pouze grafikou, ale také příběhem. Jeho základní kostra není příliš složitá, ale právě navázaná keltsko-elfská mytologie vytváří ze hry plnotučný opus. Na počátku byl panteon bohů, kteří stvořili svět, nazývaný Crystal World. Tři rasy obývaly tento svět – orkové, svorní pracovníci; černí elfové, formální vládci Crystal World; a pak Sham-nirové, vyspělá subrasa elfů. Padlý anděl Morgoth, vyloučený z panteonu samotnými bohy, vylévá svůj vztek na celou zemi, přinášeje zkázu a utrpení. Na svou stranu dokázal dostat orky a černé elfy, kteří se otočili vůči Sham-nirům. Celý svět uchvátil chaos a hladina moří zaplavila veškerou pevninu. Vyjma ostrovu Arborea, kde jsou uloženy čtyři elementární krystaly, symbolizující harmonii a mír. My se chopíme role prince Jarela, posledního prince národa Sham-nir. Naším úkolem je nalézt čtyři krystaly a navrátit je do svatyň a tím navrátit harmonii a mír do Crystal World. V družině s námi chodí šest dalších pomocníků a po navrácení krystalů, spojenou s finální konfrontací s Morgothem, je naše mise u konce. Jak jsem napsal výše – základní příběh je celkem jednoduchý, ale ta omáčka okolo a na svou dobu unikátní průběh hry je to, co hru drží nad vodou. Cynik by řekl, že je to jako mix Waterworld a D&D. Parta se sestává ze tří druhů povolání – gladiátor (Akeer, Akbar, Thorm), kouzelník (Jon) a hraničář (Zach, Irvan). Tato volba nejvíce ovlivní styl tahových soubojů, jelikož každý má jiný dosah a směrování útoků. Z příběhového hlediska jsou ale naši souputníci v pozdějších díle série povýšeni a jsou jim zasvěceny celé ostrovy, jako zachráncům Crystal World. Parta má navíc možnost rozdělení na skupiny a tak zkoumat více míst najed ca nou. Kupodivu tato funkce nepřežila do pokračování - a ono se vůbec hodně her v rámci žánru této možnosti bránily z neznámého důvodu. K zamyšlení bych předložil, jak je 1000 možné, že oceány, které zatopily celý svět, nesmetly také ostrov Arborea. Ten je převážně nížinný – člověk by čekal, že půjde naopak o nejvyšší hory a skaliska, téměř po špičky zaplavené slanou vodou. A ona je to placka. Ale to asi už moc hnidopiším. Perlička (děkujeme, pane Předsedo): v úvodní introanimaci vidíme, jak na ostrov Arborea dopadají čtyři krystaly. Nejde však o statickou animaci, nýbrž o generovaný výpočet. Čili když si zapamatujete, na jaké místo ostrova krystaly dopadly, tak vám to při hraní notně pomůže v orientaci. Moc hezký nápad, jak náhodnost hry usměrnit! Crystals of Arborea asi nejsou nutně nejlepší hrou pod Sluncem, ale položily základy, na kterých vyrostlo něco, co jsem si později zamiloval. A tím se dostáváme k: Ishar 1 - Legend of the Fortress Absolutně první věc, která se mi při myšlence na Ishar 1 vybaví, je obrázek na krabici hry. Fascinuje mne onen prostor, který hra jakoby slibovala. Procházet se po lesích, brouzdat nohy v potůčcích a najednom v nějakém zarostlém údolí se nechat ochromit pohledem na obrovskou, mezi skalami vetknutou pevnost s obřími hradbami. Legenda o pevnosti navazuje téměř přesně tam, kde Crystals of Arborea končí. Návaznost děje a optická podobnost her je ale zakryta zcela přepracovaným konceptem. K tomu ale za chvíli. Morgoth a jeho žena Morgula totiž splodili synka, ze kterého časem vyrostl obávaný čaroděj Krogh. Ten z pouhé pomstychtivosti nejen, že zabije prince Jarela (což je od začátku hry podáváno, jako nešťastná náhoda při lovu), ale také se rozhodne podmanit si celé království Kendoria a zotročit všechny obyvatele. Krogh si tak postaví obří základnu, pevnost Ishar (elfsky Ishar znamená „Neznámý“), ve které kumuluje své síly. V západní Kendorii se tak vydává rytíř Aramir na cestu za svržením Krogha z trůnu a nastolení míru. Konečně. Příběh hry opět není komplikovaný, ale opět jsou to reálie světa, který jej drží v pohodě pohromadě. Systémových změn je tady celá řada. Souboje se nyní již odehrávají realtime, což je diskutabilní krok i kvůli tomu, že ikonky útoků jednotlivých postav nejsou příliš šikovně umístěny – lze ale použít klávesnici. Hra se nyní odehrává kompletně ve first person režimu, což vzhledem k čtyřikrát (nebo desetkrát) větší hrací ploše (celkem 40.000 políček – v dobových recenzích se ale často operovalo s 160.000 „pohledy“, tedy že z každého políčka se dá dívat čtyřmi směry, což poskytuje unikátní pohled. By mne zajímalo, kolik „pohledů“ by pak měl dle této logiky třeba Doom) znamená hodně putování a objevování. Povolání postav jsou zcela nová, vybavování detailnější, přibylo míchání lektvarů (zde poznámka – bez manuálu si člověk moc neškrtne; a ještě pro Kořínka – „to nejsou číty, to je manuál!“). Hlavní přídavek do hry, který byl v úkolech hojně využíván, je ale bezesporu v totální novince a sice osobnosti postav. Celkem jsme mohli do party dostat tuším až 30 různých charakterů, kteří se nelišili jen statistikami, ale hlavně svým žebříčkem hodnot a chováním. Smysl tak dostává ladit partu v závislosti na rase (trpaslíci a elfové se moc nesnášejí), v závislosti na pohlaví a charakteru (prachsprostý zlodějíčci po usnutí nacpou kapsy naším zlatem a prchnou). Postavy se sice chovají naskriptovaně, ale i tak je velice uspokojující, že se některé do sebe mohou zamilovat, jiné nenávidět a v tom výsledku bylo i možné, že se parta začala vzájemně pobíjet. Alchymie lektvarů s tímto ale počítá a vypitím vhodného jsme mohli masakru zabránit. Vzpomínám si na jeden úkol, kdy jsme zachraňovali tuším starostovu dceru, aby se do ní pak veškerá mužská část party (pouhé vyřazení člena z party nepomáhalo – zamiloval se někdo jiný) zamilovala a nechce drahou Delorii z party pustit. Bez manuálu (a tedy správného lektvaru) to šlo řešit tím, že jsme si partu naverbovali ze samých ženských (případně vyvraždit v partě všechny majitele penisů). To je další taková trochu zvláštnost. Parta je dějově nekonzistentní. Sice začínáme s Aramirem, ale brzy se ukáže, že můžeme libovolně střídat osazenstvo. Neznamená to, že bychom byli nějak zvýhodněni, ale pokud nám někdo zemře nebo uteče, tak hra v žádném případě nekončí. Hráčova osoba je tedy jakýmsi duchem na pozadí, velitelem, který nemá ve hře personu – což je vzhledem k nezávislosti osobností celkem pochopitelné. V partě se nám tak vyskytne i Targhan (ha!) nebo třeba čarodějnice Morgula (ano, Kroghova matka) v její slavné, prasečí podobě. Druhou zvláštností je bezesporu nutnost platit tisíc zlatých za každé uložení pozice. Tento prvek zejména ze začátku hry anuloval pokusy o „podvádění“ ve formě extrémně častého sejvování. Postupem hry, s trochu lepší partou, jsme již nebyli tak buzerováni, protože peněz je celkem dost a umřít není zas tak lehké. To navazuje i na soubojový systém, který ač realtime, umožňoval v principu taktiku rozmístění členů party v taktické mřížce a možnost útoků z dálky, z bezpečí. Velikost exteriérů je poněkud v kontrastu s velikostí dungeonů, ty jsou pouhé dva a nepříliš rozsáhlé. Zaměření autorů je ale jasné a krajina je na svou dobu velice propracovaná. Hra se nyní rozléhá na dvou disketách (Amiga verze) a vyšla pro OCS i AGA zvlášť. I když AGA má jednoznačně bohatší barevnou paletu, svým způsobem se mi líbí zacházení s omezenější OCS – má takový specifický kontrast, zajímavě to vytváří atmosféru. Ono barev ve hře ve skutečnosti není moc a tak AGA spíše jen dokonale vykresluje přechody, než že by doopravdy přidala něco navrch. A opravte mne, jestli se mýlím, ale je možné, že Ishar neobsahuje cyklus den-noc, zatímco Arborea ano? Grafika je totiž velice pěkná, bohatá na objekty. Animace nepřátel jsou ale velice sporadické, vlastně se animuje jen ruka se zbraní. Okno se také proti "nultému" dílu zmenšilo a tak hra běží slušně rychle i na nerozšířené Amize. Ve své době byl první Ishar přijat vlídně, průměrné hodnocení přesahuje 70%. Zpětně by se dalo zkritizovat, že návod na hru je složen z navšítívení pouhých třiceti míst na obří mapě, která je jinak více méně prázdná. Ano, dá se tady trávit čas se sběrem bylinek a souboji, ale není to vysloveně nutně zábava. Oproti tomu ale starání se o partu, krmení, spánek, kouzlení, souboj s Drakem – to vše zábava byla a díky tomu jsme se dočkali pokračování. Ishar 2 – Messengers of Doom Pro mne je Ishar 2 nejlepším příkladem starého typu RPG, které je zároveň přístupné a zároveň tak akorát náročné. S tradičním ročním odstupem, tedy v roce 1993, jsme se dočkali komplexní hry, která přinesla doladění herních mechanismů, rozvinutí příbehu a parádní grafiku, která mne nutila svět zkoumat, jako nikdy předtím. Poslové Zkázy se dle mého názoru řadí mezi špičky klasických RPG, které by neměl minout žádný hráč. Ty propařené hodiny po vyučování v téměř zamrzlé učebně počítačů na gymnáziu Botičská, ty o něčem vypovídají. A na Amize jsem pak doma pařil, až hanba. Trvalo to, ale hra padla za vlast a pokoření bylo doprovázeno nejedním vísknutím. Ale k věci. Současný pán pevnosti Ishar, Zubaran, má jednoho večera zjevení dávno mrtvého alchymisty Jona (jediného mága v partě Jarelově z Crystals of Arborea). Je mu předpovězeno, že musí zastavit lorda Shandara, který se dříve nebo později objeví a uvrhne společenství ostrovů do temnoty. Zubaran tak opouští pevnost Ishar a ostrov Kendoria, aby prozkoumal šest dalších lokalit, pojmenovaných podle šesti členů party z Crystals of Arborea. Budu ještě chvilku kibicovat na téma „jak je možné, že se Zubaran, pán z Isharu, objevuje bez jakékoliv lepší výbavy a zázemí, téměř bosky na Irvanově ostrově, aniž by ho kdokoli znal nebo on znal kohokoli jiného“, abych zopakoval tradičn 1000 – samotný děj je jednoduchý, ale reálie světa jsou tím, co zaujme mnohem více. A grafika teda. Každý z ostrovů má vlastní grafiku a je na co koukat, vysloveně pastva pro oči. Den se plynule mění v noc (perfektní ukázka práce s paletou na Amize). Projdeme si bažiny, lesy, zasněžené hory, města, podzemí a i v korunách stromů se budeme kochat. Ty tři diskety jsou vysloveně naplněné po okraj a když hovoříme navíc o AGA verzi (nebo PC VGA), tak nutno uznat, že zde není 256 barev jenom do počtu. O to divněji ale působí takřka neexistující animace – opět se pohybují (a to jen dvoufázově) ruce nepřátel a to je vše. Grafika je oproti prvnímu dílu (a tedy i oproti Crystals of Arborea) podle mne „dospělejší“. Ilustrace interiérů sice pořád zavání naivním uměním, ale jinak je vzhled hry takřka realistický, stylizovaný do temného fantasy. Moc se mi líbí třeba grafické detaily, jako je motiv na liště s tvářemi hrdinů, inventář a tak podobně. Obtížnost hry není přestřelená, když hovoříme o soubojích, takže import party z prvního dílu se dá považovat skoro za zbabělost – nemluvě o dějové neprovázanosti hrdinů. Obtížnost ale hra pobrala v úkolech, které jsou téměř na adventurní úrovni. S nějakou novější Ultimou se to sice nedá srovnat, ale například implementace zvířat (straka k otevření zámku ve vězení, orel k objevení dalšího ostrova, ale také opice a papoušek najdou svého upotřebení) byla pro mnohé hráče překvapením. Také je zde důraz na denní dobu nejen z hlediska grafického, ale také z hlediska světa. Obchody a noční kluby mají svoje pracovní hodiny a občas se musíme někde ocitnout ve správný čas na správném místě. Řeknu to jinak – sem tam se podívat do návodu je dobrý nápad. Ovládání bylo lehce upraveno – ikonky s útoky postav se přesunuly k ikonkám šipek, sloužících k pohybu – hra tak dostává klasický „Dungeon Master look“. Souboje jsou pořád v reálném čase a je možné měnit postoj party na malé mřížce. Rovněž přibylo dost interakce nad rámec klasické hratelnosti. Je možné vyloupit banku, přibylo ingrediencí a lektvarů, v podzemích se setkáme nejen s pákovými hádankami. V rámci tradice prvního dílu jsme opět konfrontování „živou“ partou. Vztahy jsou mnohdy bouřlivé, ale jelikož partu budeme často měnit (chvílemi musíme!), dá se to vydržet. Vyvstává otázka, proč Jon oslovil zrovna Zubarana, když se konce hry nemusí vůbec dožít? (Nemluvě o tom, že Zubaran se vyskytuje i v třetím díle - kde berou tu jistotu?). A další otázka – když jdu někoho vysvobodit z vězení, proč kvůli tomu musím vyhodit člena party? Nebylo by logičtější, aby se osvobozený vězeň prostě loudal za partou, jako návštěva (jak to má například série Realms 1000 of Arakania)? Nedá se svítit – právě tyto drobné nedostatky jsou pro Ishar charakteristické a svým způsobem žádané – jde o další rozměr hratelnosti. Faktem zůstává, že jsem byl na trní, když jsem měl v partě někoho "Unknown" a já se bál usnout. Naštěstí se za sejvování nemusí platit. Podle mne se autoři na hru dívají, jako na otevřenou kostru, kde je potřeba splnit dílčí úkoly a je celkem fuk, kdo je udělá. Hráč tak jenom tahá za nitky, reprezentuje hráče stolních RPG, který pragmaticky mění sestavu tak, jak je potřeba. Přitom ale k mnoha postavám bude mít i citový vztah, takže ztráta může být bolestivá, tím spíše, když je systémem (omezení počtu postav na partu) donucen někoho vyhodit. V podstatě identicky se k věci staví i klasika Wizardry – svět stojí a padá na těchto pilířích, kdo je objeví je v podstatě lhostejno. Ishar 2 je dle mého názoru nejlepší díl série. Je v něm nabušeno tolik významných momentů (klub Blue Velvet, bloudění ve sněhu zahaleni v kožichy, souboj bez možnosti útoku s golemem), že na hru nejde zapomenout. Už tehdy jsem si ale říkal, že určité vylepšení by si hra zasloužila – třeba implementovat dialogový systém, transparentnější souboje, méně prázdné prostory při zachování kochacího efektu. Inu, třetího dílu jsme se dočkali. Ishar 3 – Seven Gates of Infinity Shandar, který byl zabit Zubaranem v druhém díle hry, objevuje cestu, jak se vrátit do světa živých. Díky manipulaci času zjistí, že se může vtělit do černého draka ze Sithu (ano, inspirace Star Wars je celkem pravděpodobná, jelikož se v Ishar 3 setkáme také s mývalovitou postavou, evokující Ewoka) a v plné síle se vrátit zpět. Likvidace Black Dragon of Sith by tím pádem měla stačit, jako cíl hry. Zestárlý Zubaran se vrací a celkem brzy zjistí, že bude muset Shandara následovat do různých časových období, aby docílil opět mírového stavu. Bude to vypadat, že se do Ishara 3 opírám nebo že ho dokonce nemám rád. Není to pravda. Na hru jsem se dlouho těšil, než si ji zahraju a moc se mi l 1000 íbila. Akorát se série nějak přestala vyvíjet nebo se chtěla vyvíjet jiným směrem, což bylo na druhou stranu spíše trochu zklamání. Navíc v roce 1994 již bylo zřejmé, že budoucnost nepatří Isharům a že nepřeje dlouhým sériím. Ishar 3 je tak tečkou za trilogií a dá se říct, že žánr dungeonů od tohoto okamžiku vymírá (i s příhlédnutím k Wizardry 8). Tak hned třeba grafika. Ta je skvělá. Je výborně zpracovaná i na OCS Amigách, přestože AGA je jednoznačně to, co chceme. Nádherné barvy, vysoká hladina detailu. Avšak kdosi se rozhodl, že do hry vloží digitalizované postavy. Nutno uznat, že implementace fotek dopadla navýsost dobře – nepůsobí rušivě, zapadá do daného grafického stylu. Nezapadá to ale do dlouhodobě nastoleného stylu Isharů, kde jsme si zvykli na ručně piplanou grafiku s nezaměnitelnou atmosférou. Čili – kouká se na to dobře, jenom si člověk říká, co Silmarils k tomuto elementu vedlo. Naštěstí zbytek grafiky je parádní práce sama o sobě, takže si nejde stěžovat. Hra také zabírá pět disket. (CD verze obsahuje skutečně odporně renderované intro – to jen tak na okraj). Nejvíce patrné ustrnutí je ale na stylu hraní. Ishar 3 se stává spíše (šeredně dlouhým) datadiskem, než samostatnou hrou. Když se něco takového stalo v osmdesátých letech, tak se minimální rozdíl mezi hrami daly omluvit. Když už ale máte de facto čtvrtý díl ságy, vydaný v roce 1994, a on se hraje vlastně stejně, tak to není úplně košer. Jenže to zároveň neznamená, že by se to hrálo špatně! Hra má trochu těžší souboje (import party je žádoucí), ale zároveň je maličko více lineární, takže průnik do hry je snažší. Je zde ale větší důraz na plynutí času a to nejen kvůli branám do různých období, ale i kvůli kladeným úkolům musíme koukat na hodinky. Jednotlivá časová období svým způsobem suplují ostrovy z druhého dílu – každá zóna má unikátní grafiku a styl. Je tak zajímavé vidět svět, jak vypadal v roce mínus 73, mínus 4322 nebo plus 3725 let. Jenže na druhou stranu není tento motiv nějak hlouběji využit. Splnění úkolu v jedné časové zóně má sice vliv na jinou časovou zónu, ale je to jen hra se slovy – stejného efektu bychom dosáhli, kdybychom místo v čase cestovali třeba mezi ostrovy ve dvojce. Nejde o vysloveně promarněný potenciál, ale dalo by se čekat víc. A nakonec i trademark série – práce s partou osobností. Není to žádný Dragon Age, ale funguje to skvěle. Jenom prostě „pořád stejně“. Během hry musíme partu všelijak modifikovat kvůli úkolům, nejde mít jenom „návštěvu“. Přibyla ale možnost si postavy ručně vytvářet – sice jenom modifikujeme pár vlastností, ale lepší, než nic. Sedm bran nekonečnosti jsou výtečnou hrou. Zpětně bych jí dal jen o bodík horší hodnocení, než dvojce. Jenom se o ní nedá nějak moc rozepisovat, což je hlavní problém. Finální boss je myslím vrcholem vzpomínek na tuto hru, jelikož umlátit tohodle hajzla byla neskutečná práce. Ale vyplatila se. Dobová hodnocení se pohybují převážně v jasném nadprůměru (i když třeba magazín Amiga Power hru kriticky smetl s hodnocením 50%). Se slzou v oku ale musím konstatovat, že Ishar nezanechal výraznější stopu v dějinách. Dokonce při poměrně poctivém Googlování jsem nenašel žádné fandovské stránky plné detailů či vtípků, spokojit jsem se musel s velice chudým záznamem na Wikipedii a tak jsem hlavně pročetl většinu dobových recenzí na Abime. Nenašel jsem žádné remaky, porty, fandovské pokračování. Až mne to překvapilo a píchlo u srdce. Mít tyhle klasiky v nějaké formě, třeba na Nintendu DS, pomočil bych se blahem. Pár nalezených zmínek za všechny – technologické demo pro GameBoy Advance, mapy do Counterstrike inspirované Ishar 2 a pak MUD Ishar, který ale podle všeho nemá s hrami od Silmarils nic společného. Tím bych ukončil povídání o Isharech. Přestože je článek z poslední série nejkratší (ono také píšu jen o čtyřech hrách), doufám, že vás čtení bavilo tak, jako mne psaní. P.S.: Domníval jsem se, že to z článků vyplývá, ale tuhle si Ringo na Mageju posteskl. Tak tedy – při popisování série Ultima, Wizardry a nyní i u Ishar (a mnohdy i při popisech jiných her!) není pravidlem, že bych všechny hry ze série dohrál či nějak hluboce hrál. Většinu jsem dokonce ani nehrál, maximálně jen testoval (třeba Wizardry 1 jsem zkoušel hrát asi tak hodinu a dalším čtyřem dílům jsem se věnoval asi i méně). Nejde tedy o osobní sondy, netvářím se, jako strašně drsnej pařan, který má všechno v malíku. Naopak pokorně říkám a snažím se to i vypichovat v článcích, že nejde o moje zážitky, ale naopak o souhrn, sběr informací k danému tématu, který otevřeně pouze klouže po povrchu. Snažím se jen shrnout dostupné informace (přičemž pouze v případě osobní zkušenosti připisují odstavce psané v první osobě). Je mi naprosto jasné, že existují odborníci na 1000 slovo vzatí, kteří oné hry prošli a mají k ním říci mnohem více. Například DJ v případě Wizardry krásně poukázal na svoje články o Wizardry 6 a 7 (o kterých jsem neměl tušení), které jsou asi tím, co Ringo a jiní asi očekávali. To ale já nemohu nikdy poskytnout, jelikož tolik bohatých zkušeností bohužel nemám a v budoucnu asi nikdy mít nebudu. Oproti tomu ale vidím ve své práci jiný smysl, jelikož v současnosti o těchto sériích „nikdo nic neví“ a přijde mi užitečné mít nějaký souhrn pro prezentaci těchto velikánů – ono zas tolik psaníchtivých pařanů není. Nejsem první, ani poslední, ale jelikož mne psaní na tato témata baví a zároveň mne baví dohledávat informace (z mnohých detailů žasnu!), tak se ventiluju na blogu. Nic víc. Děkuji za pochopení.


source: wikipedia

text: Theodor Čejka (10. ledna 1878 Holešov – 26. listopadu 1957 Chvalčov) byl jedním ze zakladatelů esperantského hnutí v českých zemích, stal se jeho nestorem. Život Profesí byl učitel v Bystřici pod Hostýnem. Čejka napsal první učebnici a slovníky esperanta pro Čechy ve spolupráci s vynikajícím komeniologem Josefem Krumpholcem, Janem Holubem a Valentinem Bílíkem, které vyšly v řadě vydání. Byl redaktorem tehdejšího esperantského časopisu Revuo Internacia (1902-03), Internacia Pedagogia Revuo (1908-10), redakčně pracoval také v časopisech Bohema Espeantisto a Germana Esperantisto. Překládal z T. G. Masaryka, J. S. Machara aj. Jako delegát za Rakousko-Uhersko se zúčastnil zahraničních kongresů a jiných mezinárodních zasedání esperantistů, jako např. v Boulogne-sur-Mer (1905), Ženevě (1906), Cambridgi (10. - 17. 8. 1907) a v Amsterdamu. Po první světové válce zůstal esperantu věrný, ale věnoval se pak hlavně osvětové práci v Bystřici pod Hostýnem, kde čtyřicet let učil na chlapecké škole (1898 - 1937). Hodně práce vykonal pro družstevní hnutí ve svém kraji. V Bystřici pod Hostýnem se zasloužil o založení spotřebního družstva, spořitelny, městské knihovny a čítárny a okresní osvětové knihovny. Založil zde i organizaci Skauta-Junáka. V době mezi válkami se ovšem věnoval hlavně práci pedagogické. Reference Literatura Externí odkazy Článek Zdenka Smiřického o Theodoru Čejkovi Čeští esperantisté Čeští spisovatelé vědecké literatury Narození 10. ledna Narození v roce 1878 Narození v Holešově Úmrtí 26. listopadu Úmrtí v roce 1957 Úmrtí ve Chvalčově Muži


source: fineweb

text: Firma Sony údajně zvažuje možnost použít operační systém vytvořený pro herní konzoli PlayStation Vita také v chytrých telefonech a tabletech. Zatím ale není v této oblasti jasno. Nicméně po nedávném převzetí společné části podniku na výrobu mobilních telefonů od Ericssonu se dají určité změny ve strategii Sony očekávat. Vita OS do smartphonů a tabletů Nastávající generální ředitel Sony Kazuro Hirai v rozhovoru pro japonský magazín AV Watch prý naznačil možnost využití Vita OS i v jiných zařízeních. Viceprezident Sony Yoshio Matsumoto navíc na adresu operačního systému konzole řekl: "Pokud se ptáte, zda jsme systém udělali tak, že je rozšiřitelný, aby bylo možné jej použít ve smartphonech a tabletech – odpověď zní: je to možné." Vita OS by tak krom výkonné kapesní konzole mohl pohánět i další zařízení. Zda se tak stane, není jisté. Vlastní operační systém by měl pro Sony řadu výhod, ale zároveň by se také zpočátku potýkala se nedostatkem aplikací. Těch je pro Android, který momentálně Sony v mobilech využívá, přes půl milionu. Zadní vrátka Varianta vlastního operačního systému může být jak součástí nové strategie Sony po převzetí dosavadního Sony Ericssonu, tak určitými zadními vrátky. Současná patentově-výbušná situace okolo Androidu totiž možná donutila manažery Sony hledat alternativy. Navíc Sony už jednu zkušenost se závislostí na cizím OS má. V dobách Palm OS to byla v jednu chvíli Sony, kdo tlačil vývoj celého systému kupředu, Palm ale často nebyl schopen plnit požadavky japonských inženýrů. To nejprve vedlo k tomu, že si Sony řadu komponent systému dodělávala po svém a nakonec nevyhovující platformu a s ní i svět kapesních počítačů zcela. Není to jenom Sony Mimochodem, Sony je jedním z posledních velkých výrobců androidích mobilů, který není do vleklých soudních sporů vtažen. A také jako jeden z mála neplatí licenční poplatky Microsoftu. O to bedlivěji ale firma situaci sleduje. Podobné bezpečné varianty a zadní vrátka ale nehledá jenom Sony. Řada firem, které dříve vsadili vlastně jen a jen na android, nyní hledá alternativy pro případ, že by Apple nakonec celou platformu dokázal výrazně přitlačit ke zdi. Třeba Samsung, který vždy koketoval snad se všemi mobilními platformami, opět zvýšil aktivitu na poli operačního systému Bada – ten se má spojit s projektem Tizen od Intelu. Což je zase mimo jiné nástupce systému MeeGo, kterému dala vale Nokia. Mimochodem, i samotná Nokia hraje v hledání zadních vrátek výraznou roli. Řada výrobců totiž možná počítala s tím, že si jako jistou alternativu pro případ náhlých problémů androidu zvolí Windows Phone od Microsoftu. Na tento systém ale vsadila Nokia vše a ostatní výrobci zjistili, že mají na poli Windows Phone jen málo šancí, jak se od konkurence odlišit. Proto i Samsung více myslí na vlastní zadní vrátka v podobě Bada – Tizen. Licence BlackBerry nebo webOS Krom Samsungu zvažuje jisté možnosti i HTC. Firma bývá často spojována s možností koupě kanadské společnosti RIM, výrobce smartphonů BlackBerry. Nový BlackBerry OS 10, který RIM připravuje, by navíc nemusel být operačním systémem exkluzivně jenom pro zařízení této značky. Firma v nedávné době naznačila, že je ochotna své výtvory za určitých podmínek licencovat. HTC také bývalo spojováno se zájmem o operační systém webOS – původně od Palmu, nyní dřímajícího u HP a čekajícího na spuštění open-source fáze. Samotný webOS by mohl jako zadní vrátka posloužit i některému dalšímu významnému výrobci mobilů, třeba korejskému LG, které zatím v dohadech o hledání alternativ za android příliš nefiguruje. I samotné LG přitom v minulosti koketovalo třeba s MeeGo. Čína chce také svoje Na zadní vrátka myslí i čínští výrobci. Z našeho pohledu jsou důležití především Huawei a ZTE. ZTE se před časem zapojilo do patentové aliance proti Apple. Navíc v Číně vzniká několik mobilních operačních systémů, které by měly být protiváhou současným gigantům. Svůj systém chce například vyhledávač Baidu, podobně je na tom společnost Alibaba, nabízející internetovou reklamu. Domácí výrobci by mohli tyto systémy rychle přijmout. U Huawei by tomu tak vůbec být nemuselo, čas od času se vynoří spekulace, že firma pracuje na vlastním systému. Android jako na trní Google tak nemusí mít ze současné situace příliš radost. Jeho operační systém je zdaleka nejoblíbenější mobilní platformou současnosti a navíc růst popularity i prodejních čísel androidích smartphonů neklesají. Jenže tak to rozhodně nebude na věky, a to Google jistě ví. Horší je fakt, že by Google mohl příznivce svého systému ztratit úplně stejně rychle, jako si je získal. Těmi příznivci máme teď na mysli jednotlivé výrobce. Řada z nich, zdá se, je zcela připravena na možnost rychle opustit potápějící se loď, pokud by se jí android stal. A to není vyloučeno. Nejdůležitější soudní spory, které mohou o osudu androidu rozhodnout, mají firmy teprve před sebou. V táboře Google by pak vlastně mohla zůstat jenom Motorola, k jejíž koupi dostal internetový gigant povolení od úřadů. To je ale hodně katastrofický scénář.


text: Finsko: Velvyslanectví z olympijské ubytovny Dům byl vystavěn na skalnatém ostrohu ve dvacátých letech 20. století v prestižní helsinské čtvrti Eira jako činžovní dům. Na konci druhé světové války byl v roce 1945 částečně zasažen při bombardování. Československý stát dům koupil v letech 1951 – 52. Z vyprávění spisovatele Pavla Kohouta, který Helsinky navštívil v roce 2004 víme, že byl v tomto domě ubytován v roce 1952 společně s dalšími členy armádního souboru v době konání letních olympijských her. Po skončení olympiády a po nejnutnějších změnách vnitřních dispozic začala budova sloužit jako Zastupitelský úřad Československé republiky. Přes zmíněné stavební úpravy měla budova stále spíše povahu činžovního domu. V této podobě zůstala až do roku 2004, kdy se uskutečnila celková rekonstrukce. Po rozdělení republiky a následné delimitaci majetku zůstala budova úřadu ve vlastnictví České republiky. V následném období bylo zpracováno několik architektonických studií, na jejichž základě měla být budova rekonstruována, aby odpovídala všem nutným standardům. Celková rekonstrukce se uskutečnila v roce 2004 a Česká republika se tak po více než padesáti letech, symbolicky v roce našeho vstupu do EU, konečně dočkala důstojného stánku.


source: CulturaX

text: Altevita - esenciální olejíčky pro děti - Magazín Laffe.cz Úvod 9 Trhy 9 Altevita – esenciální olejíčky pro děti 7.12.2021 | Trhy Nakoupit olejíčky můžete zde na altevita.sk Jak používat oleje pro děti? Difúzování pomocí difuzéru – u dětí se doporučuje difúzovat cca 20 – 30 minut a následně stejná přestávka (počet kapek závisí na velikosti místnosti (5 – 10 kapek). Ideální kdykoliv během dne, případně před spánkem. Koupel – podle věku dítěte (5 – 10 kapek zředit s 1 – 2 polévkovými lžícemi základního oleje – mandlová, sezamová nebo kokosová), následně smíšenou směs přidat do připravené teplé koupele. Nikdy nekapeme směs esenciálních olejů přímo do vody. Je třeba směs zředit v tukovém nosiči, protože olej se s vodou nesmíchá a může dojít k nežádoucí reakci. Použití na pokožku – zředit (1 – 5% ředění se základním olejem – např. mandlový, sezamový, kokosový) a aplikovat na oblast hrudníku, krku, případně pod nos, za ouška nebo na oblast chodidel. Nikdy neaplikujte neředěný olej přímo na kůži. Před prvním použitím doporučujeme provést dětem test snášenlivosti.


Fenomén Dune je podle mne nedostatečně využitý. Knihu (tedy první díl) jsem četl jenom jednou, deskovou hru jsem hrál jenom jednou, online textovou verzi jsem hrál jenom jednou (a proč se nepochlubit - šlo mi to dobře, výrazně jsem dopomohl k vítězství své strany a byl jsem vyhlášen nováčkem měsíce! ;) a dvě hlavní počítačové inkarnace jsem hrál několikrát. Nejsem fandou Duny ve stejném smyslu, jako jsem fanda Star Wars. Dokonce film od Davida Lynche jsem dlouho nemohl strávit. Až teprve před dvěma týdny přibližně „jsem na to přišel“. Přišel jsem na to, jak se na film dívat. Za ty dva týdny jsem jej shlédnul asi desetkrát. A když vidím ten potenciál, tak mi přijde, že fenomén Dune je podle mne nedostatečně využitý. (Veškerý text vychází z přesvědčení, že znáte Dunu. Dojde zde totiž k vyzrazení zásadních bodů příběhu a využívání několika zaběhnut 1000 ých termínů). Veškeré převody z jednoho žánru na druhý trpí svými neduhy. Zpracovat knihu jako film, film jako hru nebo komix jako film – při těchto převodech to vždy skřípe. Tak třeba u Dune jako hry – příběh je vlastně předem znám, jelikož se zhostíme role Paula Atreida, toho samého, jako ve filmu. Samotná hra tak sice dovypravuje detaily dění na planetě Arrakis, ale ve skutečnosti se nelze domnívat, že by v ději došlo k zásadním odchylkám. Ono vůbec – postavit hráče do hlavní role filmové nebo knižní předlohy je vždy ošemetné – bude se hráč chovat adekvátně ke své roli? Konkrétně hře Dune se to podařilo díky tomu, že hráči celkem svázala ruce a jednoduchým textovým ovládáním určila, že Paul se nebude moci chovat, jako idiot. Při převodech žánrů tak dochází k určité umělecké nadsázce, inspiraci, která si bere základy předlohy a přepracovává je svým způsobem. Například filmy jako Batman (1989, Tim Burton) a Dark Knight (2008, Christopher Nolan) se dívají na zrození Jokera každý svou dobovou optikou a v zásadě celkem ignorují komixovou předlohu. To hlavní jim ale zůstalo, jsou tedy věrni kánonu, což je podstatné. Jsou ale vedle toho i díla, které si podobnou mutaci nemohou příliš snadno dovolit. Namátkou zpracování díla J.R.R Tolkiena se nedá „prostě převyprávět po svém“, podobně tak by působilo, kdybychom se pokusili přepracovat Star Wars. U her je to obdobné. Hry s tématikou Pána Prstenů, Batmana nebo Star Wars jsou obvykle vytržené z kontextu a v rámci neměnného děje jenom přidávají interaktivní pasáže (čili držkobití), které sice ve filmu / knize nebyly, ale vůbec nic se nestane, pokud se přidají. Právě hra Dune je jeden z příkladů, který se snaží realisticky ilustrovat dění na planetě Arrakis v hlavní roli. Čistě z hlediska konverze je Dune nejlepším zpracováním Lynchova filmu – hlavně proto, že ostatní hry v licenci už netěží z příběhu. Otázka zní teda jasně – jak jinak zpracovat fenomén Dune? Včera jsem si takhle se sklenkou brandy u krbu (no dobře, bylo to v zaplivané čtyřce s nakřáplým půllitrem) zafantazíroval. Výchozí úvaha je jasná. Příběh Paula Atreida je nedotknutelný, jako hlavního hrdinu ho v této formě můžeme vynechat. Zároveň je ale inspirující a fandové či hráči chtějí v podstatě „zažít něco podobného“, ale samozřejmě „po svém“. Nabízí se tedy dvě hlavní možnosti. Buď udělat hrdinu velice podobného Paulovi, ale od začátku ho prezentovat, jako alternativní bytost (viz série Legend of Zelda a její práce s hlavním hrdinou) anebo zasadit hru do zcela odlišného časového období a de facto „zopakovat historii“, ale jinak. Tato druhá varianta momentálně ale naráží na mou neznalost fenoménu – nevím, jestli je možné za tisíc let (ať už v budoucnosti nebo minulosti) očekávat příchod jiného mesiáše. Tak jako tak – to nevadí. Spokojme se nyní s alternativním průběhem historie, kde budou ale poněkud jiní hrdinové. Paul Atreid bude úplně jiný Pepa a třeba by to ani Pepa nebyl. Podstatné je, že situace na Duně je dokonale identická. Císař s tajnou pomocí Harkonennů bojuje o Dunu, Guilda potřebuje koření, Fremeni jsou na okraji společnosti a Bene Gesserit kujou své plány. Mezitím vším se začínají naplňovat proroctví, což ale neznamená, že se z našeho alternativního Paula stane Muad’Dib, že potká Chani a že je Kwizats Haderach. Naopak si myslím, že by bylo vtipné využít této alternativní cesty vyprávění k překvapení hráče, že děj nebude vlastně moc stejný (například – Kwizats Haderach bude někdo z Harkonenů a dojde k souboji s Muad’Dibem). Když se nyní přidržím filmu (zpracovat kni 1000 hu bych si se svou neznalostí nedovolil – čili dále hovořím pouze o filmu), tak je několik zásadních bodů, které bych rád do budoucí hry převedl. Jednak je to samozřejmě příběh – líbilo by se mi, aby hráč měl možnost odhalit veškeré politické dění na pozadí konfliktu, aby mohl vést dialogy popisující tradice národů a přestože bych rád držel příběh v lineární linii (k tomu později), mělo by možné některé části hry absolvovat alternativním průběhem, vést jiné dialogy a zažít trochu jiné události. Druhý pilíř je fantastická gradace moci samotného Paula. Jeho procitnutí a nástup k vládě je ve filmu velice dobře podáván a v tomto smyslu bych ho rád 1:1 převedl do potenciální hry. Třetí pilíř je samozřejmě atmosféra, vyplývající ze samotné atraktivnosti červů, jejich ovládání, těžba koření, Fremeni a tak dále. Dalším krokem je vymezení žánru. Zde bych se nebál zmixovat staré známé prvky z několika žánrů her. Jestli si vybavíte hru Gorky 17, tak se mi tam líbilo, že hra se chvíli hrála jako adventura a chvíli jako strategie (spíše jako logický puzzle, což mne nakonec odradilo, hledal jsem totiž alternativu k Jagged Alliance 2...). Oba prvky jsou přesně vymezeny – v adventurní části neplyne čas, nelze umřít, nelze nic zkazit – jenom získat informace nebo předměty. V taktické části pak hráč získává svobodu plně ovládnout bitevní pole. Líbilo by se mi tak, kdyby Dune byla zpracovaná prakticky jako first person adventura (přesně po vzoru první počítačové hry), která by byla osvěžena několika málo RPG prvky a jednoduchým managementem jednotek. Druhým implementovaným žánrem by byla realtime strategie – ale pozor, nesmíte si představit Starcarft nebo tak něco. Rád bych jen využil Paulovy moc k telepatickému ovládání jednotek (v pozdější fázi hry), vysloveně řežbení by mělo být pouze při útocích na Harkonneny – jinak by RTS pasáže sloužily čistě, jako atmosférická ilustrace, objevování nových koutů Dune, fremenských bazénů a tak dále. To ještě rozeberu později. Adventurní pasáže by byly celkem lineární a určené vysloveně k vyprávění příběhu, sběru informací a nadstandardní výbavy. Hráč by v nich vystupoval mnohdy pasivně, jenom by sledoval konání své postavy a NPC – někdy i s omezeným ovládáním pohybu či kamery. Jde mi o to, aby v určitých situacích hráč mohl opravdu vychutnat scenerii. Ve filmu se mi velice líbilo, že divákovi byl předkládán realistický pohled na svět, tedy v takovém úhlu, v jakém se aktuálně hrdinové nacházejí. Při prvním setkání s červem je kamera ve vzduchu, neboť i hrdinové jsou tou dobou v leteckém dopravním prostředku. Naopak v jiných částech filmu, kdy se hrdinové pohybuji po svých, jsme konfrontováni se záběry „zespodu“. Tím je docíleno majestátnosti červů. A to samé bych rád přenesl do hry – tedy ve formě first person pohledu. Při hraní Dune 2 (a koneckonců i první Duny) nebylo možné kvůli technologickému omezení vykreslit atmosféru dokonaleji (a první Duně se to daří z hlediska zpracování filmu jednozanačně lépe). Při současné úrovni 3D grafiky si umím dokonale představit, jak geometricky jednoduchá krajina s prakticky neomezeným výhledem, obsahuje skrytá města, sietche (v češtině?), prakticky bych se nebál pomocí dobře navrženého generátoru pouštní krajiny vymodelovat celou planetu (nebo podstatnou část) a do ní pak vložit skaliska, zeď a tak dále. Zároveň se v této geometricky jednoduché krajině dá pracovat s relativně velkým množstvím objektů, jako jsou vojenské jednotky, červi a létající stroje. Jelikož se dá díky neurčitým podmínkám podnebí dynamicky pracovat s velikostí dohledu (náhodná mračna písku by mohly zakrýt výhled a ušetřenou geometri bbf i použít na rendering objektů v dohledu), bude možné mít na scéně podobné scény, jako v Total War sérii. Nemluvě o možnosti sednout do rakety a sledovat Dunu z orbitu. Právě ono vynucení first person pohledu na scénu předurčuje, že filmové záběry dají fanouškům ten správný rozměr a smysl. Představte si scénu, kde Paul požije vodu života a okolo něj se vyrojí červi a sklánějí nad ním své hlavy. Toto v pohledu hráče, který leží v noci na písku, vytváří potenciál k hlubšímu prožití situace – když by se navíc ta samá situace doplnila stejnou hudbou, jako ve filmu. Remakování důležitých a atraktivních scén by tak bylo odměnou za adventurní část hraní. Při cestování na větší vzdálenosti bych samozřejmě využil možnost urychlení toku času. Nemělo by ale dojít ke skákání mezi lokacemi, ale opravdu plynulému přechodu, jen zrychlenému. Pokud by hráč navíc rozhodl, že chce navštívit konkrétní místo a konkrétní osobu, kamera by zrychleně přelétla pouští, propletla by se uličkami města a zastavila by se až u cíle. Hráč by přitom měl možnost se po prostoru, tedy i poušti, procházet po svých. Interaktivita by zde ale nebyla záměrně příliš vysoká, postava určitě nebude moci v adventurním režimu používat zbraně (vyjma míst, které budou vyžadovat například proražení zdi pomocí „weirding weapon“ – zde bych rád využil relativně masového rozšíření mikrofonů mezi hráči a rozbíjet skály pomoci dobře intonovaného „Chak-ska“), takže by se spíše jenom povídalo a objevovalo. Byl by zde ovšem prostor pro nelinearitu a objevování tajných míst. Jak jsem napsal výše, Paul by si měl budovat jistou reputaci a najímat či přesvědčovat Fremeny i mimo dějovou linii. Hra by ale plynule přecházela do akčních pasáží, které by byly zpracovány formou realtime strategie. Není ale rozhodně cílem, aby hráč kombinoval desítky druhů jednotek a úmorně opakoval systém “kámen – nůžky – papír”. Hra by byla více jednoduchá a zaměřená na atmosféru. Důležité je, že celá hra, komplet od začátku do konce, se odehrává ve first person režimu a to s minimem prvků grafického rozhraní. V realtime bitvě by hráč kontrolovat jednotky v dohledu (ať už pomocí vysílačky nebo pomocí telepatie v pozdějších fázích hry), jednoduše by je vybíral a určoval, co mají kde dělat. Cílem je dosáhnout autentického prožitku bitvy, které by nebylo těžké vyhrát, ale bylo by těžké je koordinovat. V závěru hry by Paul mohl silou myšlenky přivolávat jednoho i více červů na scénu – hráč by se jednoduše kurzorem podíval na písečnou zem a příslušným tlačítkem by se spustila sekvence, kdy červ přichází na scénu. Červa by bylo možné ovládat, jako běžnou 1000 jednotku a rovněž by bylo možné k němu přiběhnout / nechat se na něj vyvézt ornikoptérou a řídit ho přímo. Samozřejmě – v této části hry je postava prakticky nesmrtelná a finální bitvu by neměl vyhrát silou, ale pomocí triku – odpálení zdi a podobně. Příkazy jednotlivým jednotkám by nebylo možné dávat příliš často a byly by spíše jednoduché (v zásadě jenom pohyb – souboje při konfliktu budou automatické – taktika bude jenom v pozici na válečném poli). V rámci RTS sekvencí se bude nejvíce hrát na vzdálenosti. Hráč, který přivolá červy doprostřed bitevní vřavy, způsobí smrt všech jednotek v okolí, včetně svých a přijde o reputaci. Tady by se právě měla ukázat poziční strategie – vyvolat červy v povzdálí a postupně je zapojit do bitvy (nezapomínejme, že mimo písek se červi nemohou skoro pohybovat). Hráč by musel stát na nějakém kopci a na základě viditelnosti (tedy až na obzor) řídit jednotky. Jenže zvířený prach z bitvy bude výhled blokovat a tak se bude muset po bojišti pohybovat, případně počkat, až usedne prach. Dobrý příklad k misi je také jedna ze scén ve filmu, kdy Paul se svým otcem poprvé letí nad Dunou. Leto Atreid se chopí mikrofonu a křičí příkazy na sběrač, aby pracovníci opustili stroj před příchodem červa. Jedna z úvodních misí by tak mohla být vyprávěna kompletně z tohoto letadla – pilot by automaticky kroužil nad sběračem a tím poskytoval hráči jen velice omezený výhled. Během kroužení by se hráč mohl z kabiny rozhlížet a na základě polohy nepřátelských jednotek (nebo zmíněného červa) korigovat pohyb vlastních jednotek na zemi. Hráč ale také bude mít možnost uchopit do ruky zbraň a pustit se do některých bitev samostatně. Někdy cílem RTS seance nebude jenom pokoření protivníka – ale také zahnání červa (pomocí bucharů například), objevení nové lokace nebo test síly hlavního hrdiny, kterému jisté větve klanu nevěří. Obrana sietchů proti pirátům nebo naopak těžící mise, kde řídíme sběrače a filtrujeme koření. Ale také není problém vrhnout hráče do nějaké jeskyně – dungeonu, udělat žánrovou vsuvku a představit jiné postavy (alternativní Feme Fatale) – samozřejmě by bylo možné si vzít do jeskyně nějaké Fremeny s sebou. Tím bych vytvářel logické přechody mezi RTS a adventurou. Vlastní gameplay bych si představoval následovně. Paul otevře oči a vstane z postele. Rozloučí se s rodnou planetou a společně s otcem a ostatními členy posádky se vydává na Arrakis. Během této cesty by došlo k úvodnímu tréninku, tutorialu – mimo jiné by si hráč vyzkoušel navigaci jednotek na větší vzdálenosti (byť stále ve vesmíru), díky potulným asteroidům by se demonstrovala nutnost přímé viditelnosti na ovládanou jednotku. Rovněž by si hráč vyzkoušel útoky hlasem, na blízko a nějakým jednoduchým úkolem přenášení dopisu v rámci lodi by si hráč osahal orientaci v prostoru. Důležitý fakt je ten, že GUI je naprosto minimalistické, hráč nemá žádné zdravíčko (vydrží všeobecně dva přímé zásahy), žádnou munici (respektive neomezenou) – souboje na krátkou a střední vzdálenost budou nastaveny stylem “nedáš – dostaneš”. Čili když poleze do první linie pro radost, tak nejspíš zařve velice rychle. Po přistání na planetě se hráč začne seznamovat s prostředím, tradicemi Fremenů a poprvé se proletí nad pouští. Zde bude tutorial vrcholit, lineární adventurní pasáž bude zakončena krátkou RTS ukázkou (viz výše “jedna z úvodních misí”). Následovala by pasáž, kdy by se Paul jako správné princátko nechával vozit mezi městy, vesnicemi svým pilotem – zpočátku pouze na několik pevně daných míst. Paul by nedisponoval filtršaty a tedy jeho pohyblivost 1000 v otevřeném prostranství bude velice omezená. V této fázi bych dbal na vyprávění příběhu. Různí špehové by přinášeli informace, až by nakonec došlo ke zradě v rámci Atreidů a Harkonneni by srovnali palác se zemí. Paul a jeho matka však uniká dle plánu. Paul by postupně získal schopnost použít Hlas k přesvědčování svých protivníků (postupem času by Hlas nabýval na síle), dostal by se do fremenských řad. Jako vůdce a učitel by musel zorganizovat přísun materiálu na nové zbraně – zde je prostor pro nelineární mise, které by se zabývaly těžbou, souboji s piráty, objevování nových lokací. Hráč by jednoduše došel za velitelem Fremenů a pomocí dialogového stromu by si vybral, jakou misi chce jít plnit a jaké jednotky na místo poslat. Tím se v rámci mise objeví jednotky poblíž bojiště a hráč se nechá odvézt na místo nastávající bitvy (ve zrychleném režimu). Vývoj hry by pak s určitou pravidelností střídal RTS mise s adventurními pasážemi, kterými se bude vyprávět příběh a gradovat situace. Podle toho, jak bude hráč plnit mise, získal by tím možnosti ovládat silnější jednotky. Mohl by také nezávisle na adventurní části komunikovat s radou starších, podstupovat tréninky (pokud bude těžit dost koření), rozvíjet vztah s Chani a v neposlední řadě vyrážet s hrstkou vyvolených na průzkumnické mise do jeskyní. Zde by byla implementována jednoduchá parta (Gurney, Duncan a další), které by ale bylo možné dávat příkazy stejně, jako jednotkám vojsk. Ovládání hry by bylo velice jednoduché. Krom standardního pohybu (inverted Y jako default samozřejmě!) by existovaly tři režimy – mírový (komunikační – pro adventurní část), bojový (s vytaženou zbraní by šlo o přímou konfrontaci v rámci RTS pasáží) a pak taktický – rozdávání příkazů. Každý tento režim by pak měl primární a sekundární akci. V komunikačním režimu – s postavou promluvit přátelsky nebo naopak agresivně (dlouhým podržením aktivovat Hlas, který by ale ubíral na reputaci v případě zneužití nevinných osob). Ve střeleckém režimu – dle druhu vybrané zbraně – útoky střelbou nebo na blízko. V taktickém režimu a bude jedním tlačítkem vybírat skupina jednotek a tím samým tlačítkem posílat na nějaké místo / do útoku. Alternativním tlačítkem by šlo zabírat budovy, přikázat svým vojákům, aby vylezli na červa, dlouhým podržením by se dali červi přivolávat a po vybrání vozidla by šlo alternativním tlačítkem vyhnat vojáky ven a poslat je někam na svých (a vozidla se samozřejmě zmocnit, pokud bude ta chuť). Technologicky, či spíše graficky, bych se vůbec nebál pojmout vzhled světa co nejvíce realisticky. Jednoduchost prostředí (vím, že poušť není jen placka s texturou, ale pořád je model písečných dun jednodušší, než kdejaká scenerie v Oblivionu) k tomu I vybízí. Na druhou stranu by ale mohlo dojít k problému s uvěřitelností, jelikož interaktivita bude ve skutečnosti velice omezená (vzhledem k celkové ploše hry na kilometry čtvereční). Velice se mi líbí umělecké pojetí grafiky ve hře Project Dust, na kterém pracuje Eric Chahi. Umím si velice snadno představit, že takto by vypadala stylizovaná Dune. Ono už jenom plakát k filmu celkem napovídá, jak by to mohlo dobře vypadat. Suma sumárum – nešlo by jenom o remake první hry, ale o pokročilou hru “nového typu”, nepříliš agresivní strategická hra s možností svobody pohybu, s víceméně lineárním průběhem, ale zaměřením na příběh. Prosím případné odborníky na fenomén, aby mi odpustili odchylky – v rámci mého nápadu na gamedesign takové hry nejde v tento okamžik o nějakou přesnou rekonstrukci, ale o zpracování vize “jak zachytit majestátnost Duny a událostí s ní spojené”. Doufá 1000 m, že si to umíte živěji představit.


text: 7. leden je sedmý den roku podle gregoriánského kalendáře. Do konce roku zbývá 358 dní (359 v přestupném roce). Svátek má Vilma. Události Česko 1982 – Mluvčími Charty 77 se stali Anna Marvanová, Ladislav Lis a Radim Palouš. Svět 1558 – Francouzi dobyli Calais, poslední državu Angličanů na evropském kontinentě. 1610 – Galileo Galilei poprvé pozoroval tři měsíce Jupiteru: Io, Europu a Callisto, později s Ganymedem nazvané Galileovy měsíce. 1954 – IBM představila v New Yorku první systém pro strojový překlad. 1979 – Phnompenh v Kambodži byl dobyt Vietnamskou armádou, čímž skončila vláda Rudých Khmerů v čele s Pol Potem. 2015 – Při útoku na pařížskou redakci francouzského satirického týdeníku Charlie Hebdo bylo zastřeleno 10 novinářů a 2 policisté. 2020 – Čínským vědcům se podařilo izolovat původce nemoci, nový kmen koronaviru, nazvaný 2019-nCoV a později přejmenovaný na SARS-CoV-2, původce pandemie covidu-19 Narození Automatický abecedně řazený seznam viz :Kategorie:Narození 7. ledna Česko 1638 – Kristián Gottfried Hirschmentzel, historik, kněz, spisovatel, filozof († 26. února 1703) 1710 – Josef Antonín Sehling, barokní hudební skladatel († 17. září 1756) 1734 – Francisco Zeno, matematik, astronom a geolog a paleontolog († 14. června 1781) 1769 – Antonín Jaroslav Puchmajer, spisovatel († 29. září 1820) 1835 – Antonín Barborka, geometr a pedagog († 14. dubna 1891) 1839 – Antonín Škoda, pedagog, překladatel z řečtiny a latiny († 25. května 1919) 1854 – Adam Chlumecký, katolický kněz, básník a prozaik († 1938) 1859 – Josef Šír, podkrkonošský národní buditel († 8. května 1920) 1868 – Josef Dolanský, československý politik, ministr několika vlád († 30. listopadu 1943) 1872 – Anton Witek, česko-německý houslista († 19. srpen 1933) 1875 Bedřich Plaške, malíř a operní pěvec, barytonista († 4. února 1952) Karel Novák, fotograf a pedagog († 11. srpna 1950) 1877 Vojtěch Birnbaum, historik umění († 30. května 1934) Tomáš Hudec, teolog († 22. srpna 1951) 1878 – Wilhelm Medinger, československý politik německé národnosti († 3. prosince 1934) 1883 – Antonín Hasal, československý armádní generál a ministr († 22. dubna 1960) 1895 – Melchior Vischer, česko-německý spisovatel a režisér († 21. dubna 1975) 1904 – Josef Dyr, chemik, rektor VŠCHT († 20. ledna 1979) 1905 – František Šilhan, katolický kněz a jezuita († 13. února 1985) 1906 – Alois Chocholáč, výtvarník, zakladatel umění samorostů († 3. června 1983) 1911 Zdeněk Jirotka, spisovatel a fejetonista († 12. dubna 2003) Světla Amortová, herečka a politička († 14. březen 1985) František Tručka, malíř 1923 – Jiří Macelis, hokejový reprezentant († 16. dubna 1998) 1927 – Milan Ryšavý, houslista, spisovatel, historik a hudební organizátor († 3. února 2016) 1931 Richard Pražák, historik a hungarista († 12. září 2010) Jaroslav Bakala, historik († 22. srpna 2008) 1932 – Zdeněk Borovec, textař († 18. února 2001) 1939 – František Musil, historik 1942 – Jiří Bičák, fyzik 1943 Alois Fišárek, filmový střihač Jiří Šíma, sinolog a mongolista 1944 – Vlasta Kahovcová, zpěvačka a výtvarnice 1945 – Josef Hájek, ekonom a politik 1947 – Václav Ledvinka, historik a archivář 1948 Jiří Brtnický, malíř a politik Ján Rečo, dokumentární fotograf slovenské národnosti 1951 Jiří Vondráček, hudebník, zpěvák, herec, příležitostný režisér, aranžér a producent Helena Válková, ministryně spravedlnosti ČR Zuzana Vrbová, dětská herečka a zpěvačka z divadla Semafor 1956 – Václav Vydra, herec 1957 – Pavel Calda, lékař, gynekolog, porodník a genetik 1960 – Liběna Séquardtová, hobojistka 1979 – Zdeněk Klauda, hudební skladatel a teoretik, korepetitor Národního divadla Svět 1355 – Tomáš z Woodstocku, nejmladší syn anglického krále Eduarda III. († 8./9. září 1397) 1502 – Řehoř XIII., papež († 10. dubna 1585) 1582 – Magdalena Braniborská, hesensko-darmstadtská lankraběnka († 4. května 1616) 1634 – Adam Krieger, německý varhaník a hudební skladatel († 30. června 1666) 1727 – Pierre-Montan Berton, francouzský zpěvák, hudební skladatel a dirigent († 14. května 1780) 1745 – Johan Christian Fabricius, dánský entomolog a ekonom († 3. března 1808) 1768 – Josef Bonaparte, nejstarší bratr Napoleona I., král neapolský a španělský († 28. července 1844) 1777 – Lorenzo Bartolini, italský neoklasicistní sochař († 20. ledna 1850) 1787 – Patrick Nasmyth, skotský malíř († 17. srpna 1831) 1794 – Eilhard Mitscherlich, německý chemik († 28. srpna 1863) 1795 – Anna Pavlovna Ruská, nizozemská královna († 1. března 1865) 1796 – Šarlota Augusta Hannoverská, britská princezna († 6. listopadu 1817) 1800 – Millard Fillmore, 13. prezident USA († 8. března 1874) 1826 – Zikmund Habsbursko-Lotrinský, rakouský arcivévoda, vnuk císaře Leopolda II. († 15. prosince 1891) 1827 – Sandford Fleming, kanadský inženýr a vynálezce skotského původu, který zavedl jednotný světový čas a časová pásma († 22. července 1915) 1829 – Richard Klemens Metternich, rakouský diplomat († 1. března 1895) 1834 – Johann Philipp Reis, německý fyzik († 24. ledna 1874) 1837 – Milan Piroćanac, srbský politik, právník, premiér († 1. března 1897) 1845 – Ludvík III. Bavorský, bavorský král († 18. října 1921) 1858 – Eliezer Ben Jehuda, židovský redaktor, obroditel hebrejštiny († 16. prosince 1922) 1860 – Emanuil Manolov, bulharský skladatel († 2. února 1902) 1865 – George Grantham Bain, americký fotograf († 20. dubna 1944) 1871 – Émile Borel, francouzský matematik a politik († 3. února 1956) 1873 Charles Péguy, francouzský spisovatel, filosof a básník († 5. září 1914) Adolph Zukor, filmový podnikatel, zakladatel Paramount Pictures († 10. června 1976) 1882 – Ernst Gagliardi, švýcarský historik († 22. ledna 1940) 1889 – Philippe Henriot, francouzský politik († 28. června 1944) 1890 – Henny Portenová, německá herečka éry němého filmu († 15. října 1960) 1891 – Fernand Guyou, francouzský stíhací pilot za 1. světové války († 1. září 1944) 1894 Paul Bindel, německý malíř, sochař a karikaturista († 20. května 1973) Sv. Maxmilián Kolbe, polský římskokatolický kněz († 18. srpna 1943) 1895 – Vasilij Blochin, Stalinův vrchní popravčí († 3. února 1955) 1899 Francis Poulenc, francouzský hudební skladatel, člen skupiny Pařížská šestka († 30. ledna 1963) J. Bracken Lee, americký politik († 20. října 1996) 1901 – Fahrelnissa Zeid, turecká umělkyně a manželka prince z Iráku († 5. září 1991) 1902 – Michal Maximilián Scheer, slovenský architekt († 9. února 2000) 1903 Hooley Smith, kanadský hokejista († 24. srpna 1963) Antanas Sniečkus, litevský komunistický politik († 22. ledna 1974) 1907 – Raymond Paley, anglický matematik († 7. dubna 1933) 1912 – Charles Addams, americký autor komiksů († 29. září 1988) 1916 Paul Keres, estonský šachový velmistr († 5. června 1975) Elena Ceaușescuová, manželka rumunského prezidenta Nicolae Ceaușescu († 25. prosince 1989) Bernard Davis, americký biolog († 14. ledna 1994) 1919 Ján Albrecht, slovenský estetik, muzikolog, hudebník († 20. listopadu 1996) George Stephen Morrison, člen námořnictva Spojených států amerických, otec Jima Morrisona († 17. listopadu 2008) 1921 – Jevgenij Babič, sovětský hokejista († 11. července 1972) 1922 – Jean-Pierre Rampal, francouzský flétnista († 20. května 2000) 1923 – Hugh Kenner, kanadský literární teoretik († 24. listopadu 2003) 1924 Gene L. Coon, americký scenárista a producent († 8. července 1973) Vernon Wray, americký kytarista († 1979) 1925 – Gerald Durrell, britský spisovatel, zoolog a popularizátor ochrany přírody († 30. ledna 1995) 1927 – Abdul Hamid, pákistánský pozemní hokejista 1929 Vid Pečjak, slovinský spisovatel a psycholog († 27. února 2016) Ken Henry, americký rychlobruslař, olympijský vítěz († 1. března 2009) 1931 – Pierina Morosini, italská mučednice, blahoslavená († 6. dubna 1957) 1934 Charles Jenkins, americký sprinter, dvojnásobný olympijský vítěz Abel Posse, argentinský spisovatel a diplomat († 14. dubna 2023) Minoru Saitó, japonský sólový mořeplavec – jachtař 1935 Valerij Kubasov, ruský kosmonaut, vědec a konstruktér († 19. února 2014) Noam Sheriff, izraelský hudební skladatel Kenny Davern, americký klarinetista († 12. prosince 2006) 1938 Roland Topor, francouzský výtvarník a spisovatel († 16. dubna 1997) Paul Revere, americký varhaník († 4. října 2014) 1941 John E. Walker, anglický biochemik, Nobelova cena za chemii 1997 Frederick D. Gregory, americký pilot a astronaut, později člen vedení NASA 1942 Ricardo Ezzati Andrello, chilský kardinál Jörg Lucke, německý veslař, olympijský vítěz Danny Steinmann, americký filmový režisér († 18. prosince 2012) Vasilij Alexejev, ruský vzpěrač, olympijský vítěz († 25. listopadu 2011) Hellmut G. Haasis, německý historik, spisovatel a nakladatel 1943 Delia Steinberg Guzmán, španělská filozofka, spisovatelka a klavíristka Sadako Sasaki, japonská dívka, známá oběť atomové bomby Little Boy shozené na Hirošimu († 25. října 1955) 1945 – Dave Cousins, britský kytarista a zpěvák 1947 – Stefan Angelov, bulharský zápasník († 21. prosince 2019) 1948 Ján Rečo, slovenský dokumentární fotograf Koloman Gögh, československý fotbalový reprezentant († 11. listopadu 1995) 1951 – Talgat Musabajev, kazašský kosmonaut 1952 Franz Josef Czernin, rakouský spisovatel Sammo Hung, hongkongský herec 1956 – David Caruso, americký herec 1958 – Rosa Liksom, vlastním jménem Anni Ylävaara, finská spisovatelka 1962 – Alexandr Dugin, ruský publicista, politolog, sociolog a filozof 1963 Clint Mansell, britský hudebník a skladatel filmové hudby Rand Paul, americký lékař, politický aktivista a republikánský politik 1964 – Nicolas Cage, americký herec 1966 – Luky Lukáč, slovenský folkový skladatel, zpěvák a multiinstrumentalista 1967 Nick Clegg, britský politik, předseda Liberálně demokratické strany Johannes Brandrup, německý herec Irrfan Khan, indický herec († 29. dubna 2020) 1968 – Georgi Gospodinov, bulharský spisovatel 1970 – João Ricardo, angolský fotbalista 1971 – DJ Ötzi, rakouský zpěvák 1971 – Jeremy Renner, americký herec a hudebník 1975 – Rob Waddell, novozélandský veslař a jachtař, olympijský vítěz ve skifu 1979 – Aloe Blacc, americký zpěvák 1981 – Alex Auld, kanadský hokejista 1982 – Hannah Stockbauer, německá plavkyně 1983 – Natalie Gulbisová, americká golfistka 1985 Lewis Hamilton, britský jezdec Formule 1 Karim Guédé, tožský fotbalista narozený v Německu Vitali Trubila, běloruský fotbalista 1990 Liam Aiken, americký herec Gregor Schlierenzauer, rakouský skokan na lyžích 1991 – Caster Semenya, jihoafrická atletka (běh na 800 m) 1993 – Jan Oblak, slovinský fotbalový brankář 1998 – Jan-Luca Posch, rakouský sportovní lezec Úmrtí Automatický abecedně řazený seznam viz :Kategorie:Úmrtí 7. ledna Česko 1810 – Josef Lipavský, hudební skladatel žijící v zahraničí (* 22. února 1772) 1868 – Jan Nepomuk Eiselt, lékař (* 24. května 1805) 1886 – Josef Pražák, poslanec Českého zemského sněmu (* 2. června 1836) 1894 – Karel Kerka, kanovník katedrální kapituly u sv. Štěpána v Litoměřicích (* 3. června 1814) 1907 – Marie Petzoldová-Sittová, operní pěvkyně (* 30. ledna 1852) 1920 – Václav Hübner, ředitel Národního divadla v Brně (* 11. června 1857) 1923 – Jiří Haussmann, spisovatel (* 30. října 1898) 1924 – Filip Počta, geolog a paleontolog (* 19. listopadu 1859) 1926 – Bartoš Vlček, básník, prozaik a překladatel (* 23. října 1897) 1928 – Marie Gebauerová, spisovatelka (* 8. prosince 1869) 1929 – Vladimír Gamza, divadelní režisér a herec (* 20. února 1902) 1931 – Josef Loutocký, reformní pedagog a spisovatel (* 31. března 1868) 1933 – Stanislav Feikl, malíř (* 12. listopadu 1883) 1934 – Anton Hanak, rakouský sochař českého původu (* 22. března 1875) 1940 – Robert Hütter, československý politik německé národnosti (* 17. dubna 1877) 1941 – František Chudoba, anglista, literární historik a překladatel (* 4. června 1878) 1944 – Miroslav Novák, vojenský lékař (* 5. května 1906) 1947 – Ludvík Krupka, právník a politik (* 13. května 1863) 1948 – Josef Šamalík, politik (* 27. dubna 1875) 1956 – Julie Moschelesová, geografka (* 21. srpna 1892) 1957 – Karel Hloucha, spisovatel (* 21. února 1880) 1958 – Hubert Ripka, politik, ministr, novinář a historik (* 26. července 1895) 1969 Zbyněk Havlíček, básník, literární teoretik, psychoanalytik a překladatel (* 22. května 1922) František Kubka, novinář, prozaik, básník, germanista a překladatel (* 4. března 1894) 1991 Augustin Podolák, biskup Starokatolické církve (* 24. června 1912) Jan Evangelista Urban, teolog (* 20. února 1901) 1992 – Miroslav Lamač, výtvarný kritik a historik umění (* 7. dubna 1928) 1994 – Emil Radok, teoretik umění, výtvarník, scenárista, režisér (* 22. března 1918) 1996 – Ronald Kraus, textař (* 26. října 1927) 1998 – Miroslav Liberda, právník (* 2. dubna 1926) 1999 – Zdeněk Kroupa,operní pěvec (* 15. listopadu 1921) 2001 – František Hájek, psychiatr (* 31. října 1915) 2002 – Vladimír Panoš, krasový badatel a letec RAF (* 2. července 1922) 2006 – Jiří Demel, publicista (* 3. listopadu 1923) 2010 – Jan Halas, novinář, literát a rozhlasový redaktor (* 8. května 1945) 2012 – Ivo Tretera, filosof (* 22. května 1933) 2013 – Jiřina Jirásková, herečka (* 17. února 1931) 2019 Delarock, výtvarník (* 1. ledna 1970) Ivan Mašek, politik a ekonom, za normalizace disident, signatář Charty 77 (* 28. července 1948) Jiří Stöhr, kameraman, fotograf a cestovatel, účastník Expedice Lambaréné (* 24. září 1939) 2023 – Miloš Horanský, básník, režisér a pedagog (* 14. června 1932) Svět 1263 – Anežka Meránská, vévodkyně rakouská, štýrská a poté korutanská (* 1215) 1285 – Karel I. z Anjou, sicilský, jeruzalémský a neapolský král z rodu Kapetovců (* asi 1226) 1325 – Dinis I., portugalský král (* 1261) 1355 – Inés de Castro, manželka portugalského krále Petra I. (* 1325) 1445 – Olivera Despina, srbská princezna a manželka osmanského sultána Bajezida I. (* 1372) 1451 – Amadeus VIII. Savojský, savojský hrabě, známý také jako poslední vzdoropapež Felix V. (* 4. září 1383) 1524 – Tchang Jin, čínský učenec, malíř, kaligraf a básník (* 6. dubna 1470) 1529 – Peter Vischer starší, německý raně renesanční sochař (* kolem 1455) 1536 – Kateřina Aragonská, španělská infantka a anglická královna, první manželka Jindřicha VIII. Tudora (* 16. prosince 1485) 1598 – Fjodor I., ruský car (* 11. května 1557) 1655 – Inocenc X., papež (* 6. května 1574) 1672 – Jacob Philipp Sachs von Lewenheimb, lékař a přírodovědec (* 26. srpna 1627) 1715 – François Fénelon, francouzský teolog, básník a spisovatel (* 6. srpna 1651) 1743 – Anna Žofie Reventlow, manželka dánského krále Frederika IV. (* 16. dubna 1693) 1790 – Antonio Corbisiero, italský hudební skladatel (* 21. května 1720) 1830 Thomas Lawrence, anglický malíř (* 13. dubna 1769) Šarlota Španělská, portugalská královna manželka Jana VI. Portugalského (* 25. dubna 1775) 1847 – Maria Schicklgruber, babička Adolfa Hitlera (* 15. dubna 1795) 1860 – Wilhelm von Benda, báňský inženýr a právník (* 2. ledna 1779) 1882 – Ignacy Łukasiewicz, polský lékárník, chemik a vynálezce (* 8. března 1822) 1890 – Augusta Sasko-Výmarská, pruská královna a německá císařovna (* 30. září 1811) 1893 – Jožef Stefan, slovinský fyzik, matematik a básník (* 24. března 1835) 1918 – Julius Wellhausen, německý protestantský teolog (* 17. května 1844) 1920 – Edmund Barton, australský politik, právník a soudce, první premiér Austrálie (* 18. ledna 1849) 1931 – Paul Kuh-Chrobak, poslední ministr financí Rakouska-Uherska (* 11. března 1863) 1932 – André Maginot, francouzský politik, který prosadil vybudování soustavy pevností na hranicích s Německem, tzv. Maginotovy linie (* 17. února 1877) 1943 – Nikola Tesla, srbsko-americký fyzik (* 10. července 1856) 1944 – Louise "Lou" Hoover, americká první dáma, manželka prezidenta Herberta Hoovera (* 29. března 1874) 1950 Monty Banks, italský herec, režisér a producent (* 15. července 1897) Robert Freissler, rakouský politik (* 23. března 1877) 1951 – René Guénon, francouzský spisovatel, filozof a mystik (* 15. listopadu 1886) 1957 – Jože Plečnik, slovinský architekt (* 23. ledna 1872) 1958 – Petru Groza, rumunský prezident (* 7. prosince 1884) 1960 – Dorothea Douglass Chambers, anglická tenistka (* 3. září 1878) 1963 – Erik Lundqvist, švédský olympijský vítěz v hodu oštěpem (* 29. června 1908) 1964 – Reg Parnell, britský pilot Formule 1 (* 2. července 1911) 1978 – Hana Meličková, slovenská herečka (* 27. ledna 1900) 1980 – Dov Josef, ministr spravedlnosti Izraele (* 27. května 1899) 1981 – Alexander Kotov, ruský šachista (* 12. srpna 1913) 1984 – Alfred Kastler, francouzský fyzik německého původu, nositel Nobelovy ceny z r. 1966 (* 3. května 1902) 1986 Juan Rulfo, mexický spisovatel (* 16. května 1917) Július Nemčík, slovenský malíř (* 12. listopadu 1909) 1989 Manfred Kochen, americký informatik rakouského původu (* 4. července 1928) Šówa (Hirohito), 124. japonský císař (* 29. dubna 1901) Marijan Brecelj, slovinský právník a politik (* 23. dubna 1910) 1995 – Murray Rothbard, americký ekonom (* 2. března 1926) 1998 Vladimir Prelog, chorvatský organický chemik, Nobelova cena za chemii 1975 (* 23. července 1906) Richard Hamming, americký informatik (* 11. února 1915) 2002 – Geoff Crossley, britský pilot Formule 1 (* 11. května 1921) 2006 – Heinrich Harrer, rakouský horolezec, cestovatel, geograf, fotograf a spisovatel (* 6. července 1912) 2008 – Philip Agee, důstojník CIA a spisovatel (* 19. července 1935) 2009 – Jayne Soliman, britská krasobruslařka a krasobruslařská trenérka (* 1968) 2015 Tadeusz Konwicki, polský filmový režisér a spisovatel (* 22. června 1926) Arch A. Moore, Jr., americký právník a politik (* 16. dubna 1923) Rod Taylor, australský herec (* 11. ledna 1930) při útoku na redakci časopisu Charlie Hebdo v Paříži zahynuli: Georges Wolinski, francouzský karikaturista (* 28. června 1934) Stéphane Charbonnier, známý jako Charb, francouzský karikaturista (* 21. srpna 1967) Philippe Honoré, francouzský karikaturista (* 25. listopadu 1941) Bernard Verlhac, francouzský karikaturista (* 1. ledna 1957) Jean Cabut, známý jako Cabu, francouzský karikaturista (* 13. ledna 1938) Elsa Cayatová, francouzská psychoanalytička a publicistka (* 9. března 1960) Bernard Maris, francouzský ekonom, spisovatel, novinář a pedagog (* 23. září 1946) 2017 – Mário Soares, bývalý portugalský prezident (* 7. prosince 1924) 2018 – France Gall, francouzská popová zpěvačka (* 9. října 1947) 2020 – Neil Peart, kanadský bubeník a skladatel (* 12. září 1952) Svátky Česko Vilma, Viléma, Vilemína, Mína Attila Nikita Začíná masopust Socialistický kalendář – Státní svátek Kambodžské lidové republiky Svět Slovensko – Bohuslava Mezinárodní den švihlé chůze Pravoslavné církevní kalendárium (podle starého juliánského kalendáře 25. prosinec) Narození Pána našeho, Ježíše Krista; veliký svátek (z dvanáctera); slaví se 10 dnů. Pranostiky Česko Na svatého Knuta přichází zima krutá. O svatém Luciánu bývá často mlha k ránu. Externí odkazy Lednové dny


text: Příběhy našich klientů | amalthea.cz Šmídovi mají pět dětí. Bydlí ve starém domku. Protože neplatili za energie, mají odpojenou elektřinu, neteče jím teplá voda. Nemají dostatek peněz na jídlo a oblečení pro děti. Děti nechodí do školky, docházka nejstaršího syna do školy je také nepravidelná. Ve spolupráci se sociálním pracovníkem se podařilo oddálit exekuce a vyřídit splátkové kalendáře, znovu zapojit energie. Maminka se naučila lépe hospodařit s penězi a starat se o domácnost, děti chodí pravidelně do školky a do školy. Proto už nemá obavy, že by děti musely z domova odejít. Mirce je 40 let a dvě její starší děti vyrůstají od kojeneckého věku v rodině pěstounů. Tenkrát měla problémy s alkoholem, otec dětí se choval často agresivně. Když byla Mirka v 7. měsíci těhotenství, sociální pracovnice z úřadu jí nabídla službu Podpory – měla totiž obavy, že Mirka péči nebude znovu zvládat, že i ona sama z toho může mít strach. Společně s pracovnicí postupně vyřešila bydlení, připravila všechny věci pro miminko. Chce být dobrou mámou.


text: Rekreační domy & rekreační byty v Blazevci (Chorvatsko) rezervovat u atraveo Rekreační domy v Blazevci & rekreační byty v Blazevci Zobrazit 11.376 nabídek Zobrazit 5.326 nabídek 11.376 nabídek 5.326 nabídek O Blazevci https://www.atraveo.cz/blazevci Průměrná cena za týden v Blazevci Rekreační dům v Blazevci stojí v cenově nejvýhodnější době dovolených v průměru CZK 473, v hlavní sezóně CZK 897 za týden. Tyto údaje se vztahují na dům, ne na osobu, a obsahují všechny závazné vedlejší náklady. Celkové hodnocení k Blazevci To napsali rekreanti o Blazevci atraveo zákazník Cornelia Brock napsal "Zájem nebyl chybí. Nákupních možností byly také v pořádku." Toto ohodnocení místa bylo odevzdáno k objektu číslo 451041. Hodnocení místa bylo z německého jazyka přeloženo strojovým překladačem. Text v originále dne 16.08.2012, časové období cesty: srpen 2012 "Krásné místo pro ty, kteří chtějí být na půli cesty mezi Istrie, Záhřebu a Plivicie a klid, protože velmi izolované. Průchod slovinských hranic, jak je to možné (3 kuna za osobu)" Toto ohodnocení místa bylo odevzdáno k objektu číslo 693825. Hodnocení místa bylo z francouzského jazyka přeloženo strojovým překladačem. Text v originále Sousední letoviska Blazevci Objekt č. 1215806 Blazevci, Přímořsko-gorskokotarská župa (Gorski Kotar) Ca. 84 m2, 2 ložnice, 1 koupelna, domácí zvířata jsou povolena (max. 1), satelitní televize, WLAN, pračka, písková pláž ca. 40 km, bazén Objekt č. 1174069 Ca. 84 m2, 3 ložnice, 2 koupelny, domácí zvířata jsou povolena (max. 1), satelitní televize, WLAN, pračka, myčka, oblázková pláž ca. 40 km


text: MVS Pokud požadovanou knihu nenaleznete ve fondu ÚK ČVUT, můžete požádat o zprostředkování výpůjčky z jiných českých nebo zahraničních knihoven. Služba je pro uživatele ÚK ČVUT zdarma. Objednávací formulář je určen pro zaměstnance, vědecké pracovníky a studenty ČVUT. Dále jej mohou využít knihovny z ČR, které žádají MVS od Ústřední knihovny ČVUT. V případě dotazů kontaktujte: Věra Kočová, vera.kocova(at)uk.cvut.cz, tel: 22435-9994