text: Když nic neřeším, nad ničím nepřemýšlím, najednou zjistím, že se něco stalo. Nezáleží na okolnostech. Je to pokaždé stejnej výsledek. naposledy tu bylo v květnu psáno o veleúspěchách chovatelských :-D, a tak je načase udělat přehled, jak to vypadá o pár měsíců později:-) v prvé řadě musím upravit na pravou míru minulé informace..ehm..nějakým aktuálně nepochopitelným způsobem jsem přiřadila oblovku žravou mezi síťkovanou. Snad kvůli výrazné kresbě na ulitě, nevím. Protože jsem za těch pár měsíců od doby této fotky viděla šneky růst a "měnit" se, opravdu mohu jako spolehlivý ukazatel označit jen barvu nohy. Ta se nemění prakticky vůbec. A když kouknu do akvária, ano, jsou tam "pouze" 4 větší kousky, nepočítám-li rodiče. Naše domácnost oblovek síťkovaných aktuálně čítá 21 členů, což z původních 58 považuju za úspěch. Za celou dobu vyschli jen tři kousky (všechny tři byli z té poslední snůšky a stalo se tak do konce června), takže z 53 mláďat bylo udáno do zverimexu 31 :-). Vzhledem k velikosti a chuti k jídlu ale plánuju v brzké době přesídit část šnečstva natrvalo do Nebrna. Se způsobem "polovičatého" bydlení by to neměl být problém. zprava: Já - rodič, solitér (ten je prostě takhle velký jako jedinný), zástupce starší omladiny (celkem 3ks), a zástupce velké snůšky (celkem 16ks). Pokud trochu nesednou počty, bude to tím, že jsem čtvrtého července našla jednoho Já mrtvého. Docela mě to ranilo, nebyla jsem schopna o tom psát nebo to fotit (byť by šlo asi o docela významné fotky). Vrátila jsem se z výjezdu, a našla totiž spadlé víko dole v akváriu. Šneci byli uvěznění ve dvou scvrklých prostorách, dost z nich vykazovalo známky dehydratace, a Já to asi dostal přímo do hlavy, protože nebyl zalezlý, ale "pouze" scvklý a ztrvdlý. Byla jsem pryč 5 dní, takže nedokážu odhadnout, kdy se to stalo. Příčinu bych viděla v přetížení víka samotnými šneky (občas mají tendence všichni nalézt nahoru na strop a viiset tam. V červenci sice byli lehčí, ale zase jich bylo kolem čyřiceti, takže...). Ulitu jsem doma moc nechtěla mít, docela mi to nedělalo dobře koukat na ni, ale Inuška si s ní ráda hraje, chce ji dát Jasanovi a tak je asi dobře, že tu zůstala. oblovky žravé se množí nepravidelně, leč celkem často (tak jednou za 14 dní mrazím 2 snůšky), už jsem si na to docela zvykla, ale zatím nepřišel nápad na to, jak to změnit. Pokrytecká omluva spočívající v nechání pár vajíček z každé snůšky, už se trochu zajídá. Prostorově si ale nemůžeme dovolit nechávat šneky množit takovým tempem, jak by se jim líbilo. Máme teď 2 menší akvárka s oblovakam žravýma. V jednom je Luďa a Zbyňa, a 9 mláďat, z čehož 6 je věštších a 3 maličcí :) Ve druhém jsou Květoslav-Hubert, Zikki, Béďa a Přemda, a s nimi též 9 mláďat. Ty jsou ale velikostně pestřejší :-) - 3 pidi, 2 o kousek větší, 1 ještě o kousek, a pak 3 největší (oproti dospělcům ovšem stále prďata). Oblovka žravá (vpravo) je přesně ta Velká z první fotky tu v článku. Oblovka síťkovaná (vlevo) je jedna z těch původních 52 píďat :-)... hra se žaluziemi mi přišla jako lehce destruktivní, ovšem vytažením žaluzií se nic moc nevyřešilo, protože špagátek...:) Pobývat v blízkosti umělce má spoustu nevýhod, ale i mnoho příjemného. Třeba odkaz na zajímavou hudbu... Sopor Aeternus & The Ensemble of Shadows je hudební projekt Anny Varney Cantodey, který vznikl v roce 1989 v Německu. Latinsky by se Sopor Aeternus přeložil jako Věčný spánek, a Cantodea jako zpěvačka. Anna osobně je (s)he male, tedy pohlavně nedefinovatelná existence. Z hlediska sociálního se jedná o člověka velmi hlubokého a citlivého, jež své dlouholeté deprese, úzkosti a traumata "ventiluje" hudební tvorbou. Jedná o tvorbu vyvěrající z opravdu velmi silných, dlouhodobých prožitků ze zenužívání, týrání a "stavů", během nichž v sobě Muž nalezl obojpohlavní Annu. Texty nemám zatím moc nastudované (přeci jen o tomhle vím teprve pár dní), ale převládá tématika smrti jakožto možnosti ukončení živoření, strach, samota... Hudební doprovod je složen z vynikajících smyčců, spinetu, dechových nástrojů, klavíru, různých kytar a syntetizátorů. Odkaz na baroko či renesanci nepřehlédnutelný. Já osobně bych tvorbu Sopor Aeternus & The Ensemble of Shadows zařadila mezi velmi kvalitní špičku Dark wave. Co se týče "image" (dá-li se to tak nazývat, neb v tomto případě mi tohle slovo připadne lehce nepatřičné až urážlivé), byla jsem...lehce v šoku. zas aby se neřeklo, že to je tak úplně vcajku, tak před pár dny jsem měla takové zakopnutí. Popravdě mě to nepřekvapilo, protože to bych musela být fakt megahustá, aby se už NIKDY NIC nestalo... Nešlo o žádnou extrémní akci, ale vpořádku to taky nebylo...Stres, špatné myšlenky, pressovačka v hlavě...jídlo...bylo to zcela uvědomělé, což to dělalo o něco víc nechutnější, ale prostě jsem potřebovala ulevit si. Šlo o krajíc chleba s pomazánkou, rajče, kus sýra, nějaké 2 řádky čokolády a další rajče. Do toho hrst pražených oříšků, jeden bonbon z bonboniery, sklenička podmáslí a závěrem třetí rajče. Celkové časové rozpětí jezení - tak půl hodina. Zvracení žádné, chemie žádná. Změnu jsem uviděla o pár hodin později, kdy jsem čekala na vlnu výčitek, myšlenek na to, jak sem si pěkně posrala dobré stravovní poslední doby, jak budu zas tlustá, a taky myšlenky na to, jak budu jíst po zbytek dne, jak budu cvičit nebo CO budu dělat... Nastal hrozný klid a uvolnění, během kterého se objevilo, že jsem pitomá, že riskuju s jídlem, vykřičník za způsob, kterým tohoto klidu bylo docíleno, varování před opakováním, přehrání oné situace, zvážení možnosti jiného řešení, a pak už nic. Seděla jsem vypuclá v křesle na dvoře a přemýšlela o tom, jak moc silná, vyčerpaná nebo líná jsem. Protože tohle jídlo bylo risk jak prase. Přemýšlela jsem, jestli jsem si věřila natolik, anebo byla natolik unavená, že jsem hmátla po zaručeně fungujícím, leč nechutnému způsobu vyklidnění se. Od té doby se nestalo nic podobného, ani nejsou podobné tendence, byť mi v hlavě chrastí o106 z fungování, ze stýskání, ze vztahů a nevztahů. Moc si přeju, aby se už takový zašobrtnutí ani neopakovalo, i když myslím, že se ještě někdy "podaří"... V sobotu jsem koukala do jedné vegeknížky, kde se psalo o tom, že průměrná vegetariánka by měla denně sníst 55g bílkovin denně.Taky se tam psalo, že masořravkyně mají průměrně nadbytek bílkovin o 80%... Nebudu lhát o tom, že nevěřím na jakýsi konec světa příští rok. Nevěřím na zánik planety nebo lidstva jako takového, ale věřím na konec. (Tohle sice je celé na téma chlapi, ale je to jen jedna šložka z té celé skládanky všeho, nicméně aktuálně vcelku nejsnadněji popsatelná, a proto tím chci začít.) A taky věřím tomu, že moje vyproštění se z ppp a vůbec tak celá ta snaha (s nějakýma výsledkama) probudit sama sebe a začít existovat a ne jen přežívat s bonusy, že to není náhoda. Že letos je takový rok přípravný. Třeba se rozešel Ohnivý muž se Žábou. Letos. V době, kdy já se cítím konečně opravdu hodně vyproštěná z ppp. Konkrétně ve stejný den, jako jsem seděla na dvoře v houpacím křesle a přemýšlela, že s Ohnivým mužem jsem se nechala ppp/sebedenenávistí zrušit poprvé navážno. Taky sem ten den přemýšlela, kolik moc jsem toho díky sobě ztratila a dokonce jsem si po dlouhé době povolila zapřemýšlet, jaké by to asi bylo, kdyby... Do tohohle mi napsala esemesku Žába, a myslím, že s Ohnivým mužem se teď nějakou dobu nepotkám, protože bych asi neunesla to všechno, co se tímhle rozchodem stalo. Je to soubor zvláštních principů dění se. To celé, kdy pár dní poté, co jsem s Ohnivým mužem mluvila o svých problémech a omluvila se mu za to, jak jsem se chovala, on přestal asi po dvou letech abstinovat, nekouřit a nekouřit trávu, extrémovat a stříhat si vlasy na pár milimetrů. Dále se objevila jedna Laura nebo vlastně Tomášek objevil jednu Laurz a díky téhle Lauře jsem dokázala definovat cestičku do té doby neuchopitelného citového vlákna. Pak mi umřel Tomášek. Loni. A letos přišel Tom, který jiným způsobem, ale stejnou a možná i větší měrou pobral mou existenci a věřím tomu, že i já jeho, a že tohle má velkou budoucnost. A ještě jeden Tomáš přišel. Letos a s úžasnou hudbou. Když odešel Jasan, a situace s Iluzí začla být skrz Ovec prekérní, objevil se Honzík. Po Honzíkovi druhý Hozník, a s Iluzí měli oba společné nejen jméno, ale i výšku a brýle. Pak jsem si to trošku přestala dávat, a tak se neobjevoval nikdo, až na farmě Pierre. Změna. Příjemná změna. Bezpečí a nejistota v jednom. Doteď si občas vyměníme maily o tom, jak se nám (ne)daří, vždycky to zakončíme větami o tom, jak se musíme potkat, ale tuším, že dokud zas nepojedu přímo na farmu, setkání jako tenkrát v dubnu neklapne. Že se Fotka jménem a téměř i příjmením jmenuje stejně jako Jasan je asi... jasné.Primární zkoprnělost nahradila smířenost, a já si přestala deformovat již tak dost trpící šedou kůru mozkovou- Aspoň částečně... Velmi velmi dobré. Díky Fotkovi se mi zarovnala osobní propast holčičí alespoň na úroveň nula, což je oproti celému roku 2010 opravdu VELKÝ ZÁZRAK, a za tohle Fotkovi děkuji a děkovat budu asi do konce svých dnů. "Výměnou" jsem mu ukázala trochu jiný, leč příjemný způsob života, intimity a osobních provázání, a na základě toho mě celý ten "konec" nijak nemrzí. Čas s ním vypršel sice nečekaně, leč vlastně čekaně, a jak to bude dál je otázka roku 2012 a 2013. Musím ale uznat, že hradní zákaz byl naplánován tak dobře, že kdyby nenastal, asi bych byla úplnně v háji s časem i nervama. Dále se zabila Lucie a díky tomu se rapidně zlepšilo přátelství se Štěpánkem. Díky tomu, že se Lucie zabila, jsem taky po několika letech mluvila s Ondřejem. Sice lehce formálně, na pohřbu, ale vyklidnilo se to dávnoleté zmokvalé smutno. A do toho se pak zjevují individua typu chovatel koček anebo sourozenci z Kouzelného domečku, kteří dotvářejí svým nezapadajícím nejenjménem celou tu skládačku života. Tyhle přicházející možnosti jaksi se "vyrovnat" s určitými událostmi, to všechno v rámci pomyslné spirály leze někam ke středu nebo průrvě, je to jedno, ale kumuluje se to, a tudíž to začíná být lépe pochopitelné. Výjimka potvrzující pravidlo je blood body art na prostěradle u Jakuba a real nail and tooth paint na našich tělech, půl hodiny spánku, vstávání v cizí posteli a debaty o zbytečnosti potratových pilulek, ale vzhledem k tomu, že Psychopat nese stejné jméno je asi načase urovnat i hladinu tohohle jezírka v polici, utřít prach a začít dýchat. Jak se lidi pomalu ale jistě rozlézají, a nechávají po sobě otisky, aby se mohli rozšiřovat dál. Jak se aktivují a snaží šířit hlavně ve chvíli, kdy mají pocit, že by měli být nějak "objeveni" nebo "znovunalezeni". V ještě horším případě se ukazujme a zanechávejme stopy, když v piči sme. Aby se vidělo, kdo je na tom nejhůř a kdo potřebuje nejvíc pofoukat bebí. Je mi z toho aktuálně tak blbě, že o tom musím napsat. Docela dost k zasmání. Nejevíc si teď přeju, abych se trefila přesně do času, kdy se objevují nejnovější články pěkně na hlavní stránce, aby sem mohlo přijít co nejvíc lidu. Vedle dřezu voní ze dvou konviček čajíky a káva, já pojídám svůj první domácí ovčí jogurt v životě, neposlouchám žádnou hudbu a je mi dobře. Dopisuju elektronickou poštu, tenhle článek, čtu, že se Jakub (k mému velkému údivu) ozval ohledně další možnosti zafilmování, a koukám na počasí. Fajn:) A to jsem stále ještě v Brně. Skrze můj špitál jsme se dohodli, že bude lepší "trvalý" přesun odložit až na datum, kdy se vrátím. Aby v tom Inuš neměla zmatky. Takto to bude 2 týdny z Brna, pak dovolená u babičky dědy a Džina na Jihu, a pak už normální režim. Dneska jdeme poprvé zacvičit, tak jsem zvědavá, jak nám to půjde :-). Venku hodně fouká, tak už vytahuju krém proti špatnému počasí, a Inka půjde pěkně namazaná :-) Lidé z jedné části komunity tvrdí, že autismus je doživotní neurovývinová porucha s bezvýchodiskovou prognózou. Předurčená, minimálně léčitelná, doživotní. "Předurčená, minimálně léčitelná, doživotní..." rodiče a lékaři z druhé části komunity jsou vůči těmto výrokům nedůvěřiví. Z jejich řad se zase ozývá jednoduché slovo ústící do velkých debat - vyléčení. S každým malým dítětem, které se k nám vrátí z mysteriózního světa autismu, sílí hlasy rodičů. Dr. Bernard Rimland intenzivně pracoval na rozpoznání biomedických a behaviorálních léčebních postupech klíčových pro autismus, ve snaze vymýtit tuto devastující nemoc z povrchu zemského. Jeho úspěšný projekt Defeat Autism Now! zdůrazňuje jeho hlubokou touhu porazit autismus a to hned. Na začátku se tento cíl zdál mnoha lidem jako výplod fantazie. Před 40-ti lety většina lidí věřila v běžné stereotypy o této nemoci: děti napředují pouze k hranicím vrozeného potenciálu, pro většinu z nich se nedá nic kloudného udělat, pouze připravit rodinu na to, že dítě skončí v ústavu. Tragedie exponenciálního nárůstu autismu během posledních dvou dekád v táhla do tohoto problému mnoho brilantních mozků a otevřela nové obzory výzkumu. Rodiče a doktoři nás začali informovat o rostoucích úspěších - neočekávaně velký počet autistických dětí se výjimečně zlepšilo po kombinaci biomedické léčby a terapií. Mnohé z těchto dětí, s bývalou klinickou diagnózou autismu, již nesplňují kritéria pro tuto diagnózu a jejich doktoři, učitelé a rodiče jsou nadšeni, že není důvod je dále považovat za postižené. Když první zprávy o zotavení z autismu dorazili do naší kanceláře, byli jsme skeptičtí. Zotavení z autismu bylo velice ojedinělé (samozřejmě, ještě před 20 lety byl samotný autismus velice ojedinělý!). Nicméně po mnohých rozhovorech s rodiči a doktory, a po přezkoumání před-a-po video snímků a dokumentace, Dr. Rimland ke své největší radosti naznal, že některé děti se doopravdy z autismu uzdravují. A, jak reportér Dan Olmsted natočil ve svém snímku The Age of Autism, který Dr. Rimland hluboce obdivoval, dokonce jedno z Kannerových originálních 11 dětí, na kterých popsal autismus, Donald T., se ve 12-ti letech významně zotavil z autismu a to po léčbě s "gold salts" (může fungovat jako chelátor) kvůli autoimunitní nemoci související s reumatitidní artritidou. Snad hlavní příčiny autismu a možnosti uzdravení nám stále ležely před nosem - nepoznané, ale velice reálné. Jak rostla frekvence hlášení o zotaveních, ARI začala stopovat rostoucí fenomén - požádala rodiče zotavených nebo skoro-zotavených dětí, aby se registrovali na našich webových stránkách, www.AutismIsTreatable.com. Také jsme poprosili rodiče o dokumentaci, která by prokázala, že dítě bylo autistické. K dnešnímu dni více než 1 100 rodičů je registrováno na našich stránkách. Dr. Rimland nechtěl používat slovo "vyléčený" pro popis stavu těchto dětí. Namísto toho preferoval vhodnější termín "zotavený". Líbila se mu analogie Stana Kurtze, ředitele Children's Corner Schools ve Van Nuys, Californii a podporovatele ARI a Defeat Autism Now!, na ilustraci, co zotavení znamená: "Představte si kluka, kterého srazí auto. Má zlomené nohy a má poškození mozku. V daném okamžiku je považovaný za postiženého. Pak si představme, že po intenzivní rehabilitaci je schopný znovu s malým kulháním chodit a některé neurologické problémy sice zbyly, ale dokáže žít normální život - nebo možná se uzdravil tak dobře, že by Vás vůbec nenapadlo, že nějakou nehodu někdy vůbec měl. To je uzdravení". "Jediný rozdíl mezi tímto popisem a autismem je ten, že naše děti jsou z nějaké příčiny náchylnější k "automobilovým nehodám" a některé ze šrapnelů toho auta často zůstávají v jejích tělech. Potřebujeme těmto dětem pomoct se zbavit těchto šrapnelů a na čas je uchránit od ulice - tak, abychom jim poskytli tu nejlepší příležitost k uzdravení". Podobně, mnohé děti s diagnózou autismu, v současnosti projevují pouze střípky jejich bývalého chování, například některé mohou mít mírné úlety nebo zvýšený zájem o oblíbené témata. Navzdory vleklým problémům, zotavené děti budou, v mnoha případech, schopné žít nezávisle a šťastně, mít úspěšnou kariéru a těšit se z hodnotných mezilidských vztahů, které si vytvoří. Možná nejsou "vyléčené", ale jsou na beton uzdravené z devastujících symptomů, které kdysi blokovaly jejich cestu k normální budoucnosti. Myšlenka zotavení z autismu nevyhnutelně tasí červený hadr na býka. Dle kritiků jsou to žvásty, tvrdí, že uzdravení z autismu je nemožné. Někteří kritici tvrdí, že tzv. uzdravené děti nikdy nebyly autistické nebo že tyto děti se jednoduše spontánně uzdravily. Rodiče uzdravených dětí doufají, že tyto skeptici budou mít odvahu a podívají se na video snímky view the videos, včetně archivní sekce. Jedno z videí na těchto webových stránkách je natočené Dr. Carolinou Gomez, ředitelkou Auburn University Autism Center. Video dokumentuje jednoho z jejích klientů, Slatra, který podstoupil DAN biomedické intervence. Dle slov Dr. Gomez, Slater je jediné dítě v její 20-leté kariéře, které ztratilo svou diagnózu. Z videa je patrný stav Slatra před a po intervencích a také to, že Slater se zotavil během 10 měsíců. V ARI se snažíme být velice opatrní, abychom nedávali rodičům falešné naděje - ale je mnohem větší chybou nedávat naději žádnou, pokud zotavení nebo skoro-zotavení je možné. ARI se snaží poskytovat realistickou naději heslem: "Autismus je léčitelný a mnoho dětí se dokáže uzdravit". Samozřejmě, nemůžeme garantovat uzdravení nebo skoro-uzdravení každému autistickému dítěti, byť doufáme, že jednoho dne bude realitou. Tato naděje se určitě brzy splní. Výborným příkladem je v tomto případě PKU, kdysi jedna z nejběžnějších forem mentální retardace. Děti s PKU byly středně až těžce mentálně retardované a zpočátku nebyla žádná naděje pro jejich vyléčení. Nicméně když vědci pochopili hlavní příčinu této nemoci, vyvinuli jednoduchý test pro identifikaci novorozenců s PKU a dokážou jim nasadit okamžitou dietní intervenci. V současnosti existuje v USA velice málo případů s PKU. Autismus může být jednoho dne také plně léčitelný anebo dokonce se mu může dát vyhnout. V posledních měsících svého života, Dr. Rimland často mluvil o zotavených dětech, kterých přešťastní rodiče se podělili s ARI o jejich příběhy. Bylo mu vidět na tváři, jak moc je pyšný na rostoucí počet dramaticky se zlepšujících dětí z nemoci, která ještě před pár desetiletími byla považovaná za beznadějnou. Jenom během životní poutě Dr. Rimlanda, primárně díky jeho úsilí, jsme ušli cestu od "žádná naděje" k "naděje pro mnohé". S velkým úsilím a štěstím, dosáhneme náš konečný cíl "prevence a uzdravení pro všechny" My, lékaři západní medicíny, víme, že autismus je nevyléčitelná nemoc, na kterou neexistuje žádný léčebný postup. Tak proč se vlastně namáhat s diagnózou těchto dětí, pokud neexistuje žádná léčba? Hodně výzkumných teamů se v současnosti zabývá otázkou, proč výskyt autismu stoupá s alarmujícím tempem. Nejnovější studie prokazují, že statisticky významná část autistických děti současně trpí dalšími společnými fyziologickými problémy. Tento fakt je pro současnou medicínu naprosto nový a neexistují pro tento případ jasné lékařské postupy. Mnohé z nejnovějších poznatků o autismu zní většině z nás, doktorů, hodně alternativně a tudíž nejspíš nedůvěryhodně. Nicméně, navzdory nedostatku "ověřených" (proper evidence-based), výzkumných prací existuje mnoho neoficiálních a náhodných důkazů, že některé (dále uvedené) z léčebných metod autismu dokážou být velice efektivní. Většina doktorů, kteří strávili nějaký čas výzkumem "medical léčby" autismu, bude souhlasit, že tyto metody určitě stojí za vyzkoušení. Je důležité si uvědomit, že to, čemu říkáme autismus, se jeví jako složenina mnohých nemocí, která se navenek prezentuje podobnými symptomy. Z tohoto důvodu neexistuje jeden léčebný postup, který funguje pro jakéhokoliv autistu. Extrémní variabilita vyžaduje vysoce individualizovaný léčebný plán, kterého sestavení i pro jediné dítě může být monumentální úkol pro jakéhokoliv lékaře. Nejlepším konceptem se zdá být spolupráce s rodiči a jejich silná podpora, aby se stali "manažeři" svého dítěte. Na druhé straně nesmíme zapomínat, že mnozí z těchto rodičů jsou již na pokraji svých sil. Mnozí vědci se domnívají, že autismus je způsobený autoimunitním procesem, který zasahuje do mnohých pochodů v těle, včetně gastrointestinálního traktu, mozku a jater, což, mimojiné prokazují významně zvýšené hladiny auto-protilátek vůči mnohým antigenům, včetně Myelin Basic Protein (MBP). GI endoskopické studie prokázaly významné množství esophagitis, duodenitis, colitis a lymphoid nodular hyperplasia. Většina těchto dětí má alergie nebo přecitlivělost na mléčné produkty. Je prokázané, že více než 90% z nich má nízké hladiny sulfátů. Phenol-sulfur-transferase (PST), považovaná za klíčový mechanizmus detoxikace, je u většiny autistických dětí ve velice nízkých hladinách. Glutathion peroxidase a superoxide dismutase (důležitá v antioxidačních mechanizmech pro inaktivaci volných radikálů) jsou významně nižší u autistických dětí než u dětí zdravých. Zdá se, že mnohé autistické chování je manifestace fyziologických pochodů. Tlučení hlavou a poruchy spánku mohou být odpovědí na bolest, která nelze vyjádřit jinak. Je pravděpodobné, že řešení fyziologických abnormalit vyústí ve významný pokrok v autistickém chování a proto, se jeví jako efektivnější než edukační intervence. Připouštím, že může být nějaké opodstatnění pro SSRI a antipsychotika u malého množství dětí, které nereagují na jiné intervence. Nicméně, většina těchto léků nejsou schváleny pro užívání dětmi a existuje velice málo výzkumných prací, které by prokazovaly jejich efektivnost. Edukační programy mohou mít hluboký efekt, speciálně kombinaci s medickými intervencemi, které zlepší pozornost a chování. 1. GI trakt: Mnohé děti trpí průjmem, zácpou, esophagitis, gastritis, duodenitis a colitis, které mohou být zodpovědné z mnohé ze symptomů, jako bolest břicha a problémy se spánkem. Mnohé z dětí trpí přemnožením kvasinek ve střevě. Pokuste se eliminovat mléčné výrobky, jelikož existují přesvědčivé důkazy, že velké množství těchto dětí trpí alergií nebo přecitlivělostí na mlíko. Převažná většina dětí současně trpí citlivosti na lepek, takže také jeho eliminace (těžší než u mlíka) stojí za pokus. Tento postup je většinou označovaný jako GF/CF (Gluten-free/Casein-free) dieta. "Opioidní" teorie také podporuje tuto dietu. Pokud výsledky stolice tomu nasvědčují, zvažte nasazení anti-fungicid. Bohužel, ještě není mnoho GI specialistů, kteří by se angažovali v léčbě autistických dětí. Dobrým zdrojem referencí je The LADDERS program na Harvardě. 2. Detox: existují hodnověrné důkazy o tom, že mnohé autistické děti trpí poruchou detoxikačních cest. Sulfátů, které hrají v tomto procesu důležitou roli, má kolem 90% autistických dětí ve velice nízkých hodnotách, což znamená, že mají těžkosti s eliminací toxinů, které přijímají nebo si vytváří. Sulfáty jsou také klíčové pro zdraví GI traktu. Doplňování hořkou solí (Epsom salt - magnesium sulfát) může pomoct. Akumulace těžkých kovů může hrát také svou roli, ale zvažujte chelační terapii teprve po důkladném testovaní. Redukce toxinové nálože určitě těmto dětem pomůže. Toxiny mohou být environmentální (insekticidy, herbicidy, rtuť, arzén, automobilové zplodiny, atd.) nebo z domácností (formaldehyd, čistící prostředky, olovo, atd.). Také zvažte redukci příjmu potravin obsahujících fenol (vzhledem k nedostatku fenol-sulfurové transferázy), jako například jablka. 3. Oxidativní stres: Methylačné cesty a jiné anti-oxidační mechanismy jsou často narušené. Zmenšená schopnost inaktivovat volné radikály může mít významný efekt pro CNS. Doporučte vitaminové doplňky, tím spíš proto, že mnoho autistických dětí má významně omezený jídelníček. Jak jsem se zmínil ve výše uvedeném textu, vzhledem k extrémní variabilitě této nemoci, každé dítě vyžaduje jiný léčebný plán, nicméně neexistuje žádný seriozní medicínsky test, který by vyhodnotil efektivitu těchto intervencí. Nicméně jakkoliv nepřesné nebo subjektivní je spoléhání se na hlášení rodičů o změnách v chování, je to naše jediná možnost. Naštěstí mnoho rodičů je velice vnímavých ke změnám v chování jejich dětí. Rád bych ještě zdůraznil, že u metody "pokus-omyl" je velice důležité implementovat pouze jednu léčební změnu v čase. Hodně štěstí a je to naděje, která nás všechny spojuje. a toto mě dostalo! Opravdu na to koukám, a...nechci vyznít nějak sebecentricky, ale přesně na toto jsem si přišla, že mi funguje, pomáhá: Cvičení je jeden z nejpodceňovanějších a přece efektivní léčební postup u autistů. (Samozřejmě, cvičení je důležité pro kohokoliv a pro autisty to platí zvlášť). Několik výzkumních studií ukázalo, že namáhavé a intenzivní cvičení se často spojuje s poklesem stereotypního (sebe-stimulačního) chování, hyperaktivity, agrese, sebezraňování a destrukce. Mimochodem, podobné pokroky pod vlivem intenzivního cvičení se zaznamenaly také u mentálně postižených lidí a u pacientů trpících depresemi. Obecně se pod namáhavým a intenzivním cvičením rozumí 20-minutové nebo delší aerobní cvičení, 3-4 dní v týdnu. Ze studií vyplývá, že mírné cvičení má malý vliv na chování. Dá se říct, že cvičení je důležité jak pro fyzické, tak duševní zdraví. Cvičení snižuje stres a úzkost, zlepšuje spánek, reakční čas a paměť. Díky relativně neaktivnímu životnímu stylu trpí spousta autistů nadváhou. Uvedené zjištění nejsou vůbec nic nového, nicméně rodiče a učitelé by se měli vážně pokusit o začlenění intenzivního cvičení do individuálních vzdělávacích plánů. Je málo pravděpodobné, že se Vaše dítě v rámci svého vzdělávání dostatečně pohybuje. Jelikož fyzické cvičení je levné, bezpečné a zdravé, zdá se rozumnější pokusit řešit problémy s chováním vhodným cvičebním programem než dražším a škodlivějším postupem, jakým jsou léky. V naší kotlince asi nejrozšířenější teorie - nějaký gen nebo nešťastné seskupení genů zapříčiňuje autismus. Sice ještě nevíme, o jaké geny se jedná, ale v budoucnosti je určitě někdo objeví Přínos této teorie: Tato teorie je obecně přínosná pro stát, jelikož navozuje dojem, že se jedná o genetickou neléčitelnou poruchu, tudíž s těmito dětmi, resp. osobami, se nedá nic pořádného dělat a tudíž se do nich nevyplatí moc investovat a tlak společnosti na vývin nových léků a postupů je prakticky nulový. Proč si myslím, že tato teorie nemá logiku: Za posledních dvacet let se procento výskytu autistických dětí/zdravé děti zdesetinásobil, přičemž u ostatních druhů mentálního postižení, kam se autismus bohužel pořád řadí, nenastal pokles - tím chci říct, že není to problém chybné diagnostiky a pouhého přesouvání z jedné krabičky do druhé. Popis autismu jako výlučně duševní nemoci podkopává samotný "otec autismu" Kanner, který první popsal autismus u 11 pacientů, u 8 z nich popisuje významné poruchy zažívání, příjmu potravy...Tyto poznatky se však nehodily do freudovského ponětí psychiatrie a dalšího období "matek-ledniček", kdy rodiče byli obviňováni za autismus svých dětí, tudíž se tak nejak vytratil. A ze života osobního...loni jsem prošla vcelku složitými genetickými testy skrz mrazení vajíček...Bylo mi nabídnuto i dárcovství s tím, že mám velmi velmi dobrou genetickou výbavu...A tak se dívám někdy do zrcadla (hlavně když provozuju některý ze svých malých ritálků, anebo mám záchvat nevysvětlitelného smutku/úzkosti/paniky), a říkám si "Děvče, co to děláš, vždyť máš perfektní genetickou výbavu a doktoři tě chtějí množit do světa!" Přínos této teorie a její skrytý humor: Tato teorie je velice pohodlná pro společnost. Bůh si vybral silné lidi, kteří tuto situaci zvládnou, ostatní by to nezvládli, tudíž je lepší, když se tím nezatěžují. Tato teorie je nesporně přínosem i pro nás, rodiče, protože podobně jako jiné manipulativní výroky se dá použít na tvrzení čehokoliv - třeba si nás Bůh vybral proto, že věří, že dokážeme vyléčit své děti. Každopádně z této teorie dokážou těžit jedinci s dobrým smyslem pro černý humor. Čemu na této teorii prozatím nerozumím: Proč se za posledních dvacet let procento výskytu autistických dětí/zdravé děti zdesetinásobil, když lidstvo jako takové duchovně zaostává víc a víc. Dle mnohých vědců, výzkumníků a lékařů zabývajících se autismem, nejpravděpodobnějším důvodem je nešťastná kombinace genetické predispozice na chybu imunitního systému spolu s faktory životního prostředí (toxíny během těhotenství matky, očkování, léky - zejména antibiotika, acetaminofen, ibuprofen; příkrmy, toxíny kolem nás. Většina dětí zvládá tuto zátěž bez problémů, nicméně pokud má dítě genetickou predispozici na imunologickou nebo toxikologickou chybu v organismu, riziko možných následků je mnohonásobně vyšší. Vlivem akumulace výše zmíněných toxinů se dostanou autistické děti ke kritickému bodu, kdy imunitnímu systému dojde dech - "toxic tipping point". Pokud toxická překlápěčka změní svůj obvyklý náklon, většinou následuje tento scénář: Na začátku toxiny přímo napadnou určité tkaniva a způsobí zánět. Lokální zánět spustí další záněty, čímž spouští bludný kruh. Imunitní systém ztrácí schopnost řešit nově příchozí toxiny a začíná misinterpretovat mezi "vlastní" a "cizí", což ústí do autominutní rekace - tělo se snaží chránit se před sebou samým. V případě autismu tento stav koreluje s neurologickou regresí. Přínos této teorie je pro společnost a hlavně pro nás, rodiče, samozřejmě obrovský, otevírají se možnosti pomoci autistickým dětem v budoucnosti a snad přestanou psychiatři léčit imunitní deficity. V čem má tato teorie slabiny: Epidemie vzniká buď střetem s novým toxinem nebo infekcí nebo, zvýšené expozici nějakého již známého toxinu, který by byl výše uvedenou situaci navodit. Dle Sandry Desorgher, autorky Sarah ́s diet, příčinou autismu je imunitní chyba během vývinu plodu, kdy potravinový pigment, lutein, se "nepochopí" s imunitním systémem. Tato imunitní chyba je způsobená očkováním v minulém století (tedy nás rodičů a možná prarodičů), která vedla k evoluci imunitního systému patrně nežádoucím směrem a má za následek nemoci jako autismus, cukrovka a astma. Léčba spočívá ve vyloučení pigementu luteinu, betakarotenu a annata a současně nahrazuje chybějící živiny v podle možnosti potravinových zdrojích. přínos a slabiny této teorie: No, doposud jsem s tímto nepracovala, nicméně mám podklady ke studiu této teorie a chci se na to o něco víc zaměřit. Autistické děti trpí metabolickými abnormalitami, které vedou k abnormálnímu procesu využití nutričních látek Většina vitaminů a minerálů fungují jako koenzymy, které jsou klíčové pro biochemické reakce v rámci buněčného metabolismu Většina autistických dětí si samy limitují jídelníček (často do tvrdých rozměrů), většinou do formy carbohydrátov a obecně jídla, které má vysoký podíl lepku a kaseinu (mléčné bílkoviny) Několik výzkumných prací prokázalo u autistů abnormální odpověď imunoglobulinu na potravinové bílkoviny, a to především na lepek, kasein (mléčná bílkovina) a bílkovinu sóji. Intenzita reakce je podobná k neurotypickým dětem s prokázanou (symptomatickou) potravinovou alergii Může vést k symptomům jako ucpání nosu, sekundární infekce ucha a sinusitidy, ekzémy, průjmy nebo zácpy, problémy se spánkem a změny chování Navzdory pokroku v rámci testování je v současnosti nejlepším testem vynechání určitého jídla (eliminace) na potřebnou dobu a sledování výsledků Je prokázané, že některé bílkoviny v potravinách "překáží" neurotransmitterům nebo pokud se správně nemetabolizují, chovají se jako falešné neurotransmittery Efekt: často okamžité změny chování, více sebe-stimulační chování, pokles koncentrace, červené tváře nebo uši, závislost na jídle Vyvarujte se umělých barviv, konzervantů, zvýrazňovačů chuti a umělých sladidel (mnohé z nich jsou excitotoxiny) Atypické anti-zánětlivé léky / léky potlačující autoimunitní procesy (Actos, spironolactone, v nízkých dávkách naltrexone) Celková velikost mozku bývá větší než normál, jedná se především o bílou hmotu - "spojení" mezi buňkami Menší anatomické abnormality se prokázaly v téměř každé mozkové oblasti, ale nenašlo se žádné pravidlo nebo souvislost mezi jednotlivými autisty Mikroskopické anatomické patologie zahrňují ztrátu Purkinje buněk a "granular" buněk v cerebellum, zvýšenou hustotu "cell-packing", menší neuronovou velikost, menší prokrvení některých částí Existence falešných transmitterů (oplodní peptidy, excitotoxiny z jídla, organické kyseliny z intestinální mikroflóry) Vegetativní nervový systém kontroluje srdeční frekvenci, krevní tlak, hybnost stolice, funkci močového měchýře, pocení, "sympatetická" větev (norepinephrine, epinephrine) by měla být v rovnováze s parasympatickou (acetylcholin) Mnohé symptomy autismu se dají vysvětlit právě touto nerovnováhou - zvýšená srdeční frekvence nebo krevní tlak, stravovací problémy, problémy s polykáním, nevolnosti, opakované zvracení, nadmuté břicho, zácpa nebo průjem, intolerance tmy nebo světla, suché oči, rozšířené zorničky, načervenalá kůže po jídle, nevysvětlitelné horečky, změněné vnímání bolesti, smyslová obrana, sebepoškozování, nespavost, noční pomočování, problémy s močením, těžkosti s nácvikem na nočník/záchod, nízké schopnosti socializace, úzkosti, fobie, tiky a emoční nestabilita Našla jsem stránky, kde se autismu věnují z pohledu lidí hledajících možnost "léčby" trochu jinak. Konzultovala jsem to s dětským cvokařem, ještě se o tom budeme bavit na dalším sedánku, nicméně tohle je podle mě dobré šířit i dál... · Imunitní dysregulace:abnormální rovnováha a komunikace mezi imunitními buňkami, která se projevuje: o Autistické děti mají významně vyšší frekvenci ušních infekcí, infekcí v čelní dutině a užití antibiotik v prvním roce života o Pravděpodobná příčina je neadekvátní nebo nevhodná imunitní odpověď, která umožňuje přetrvávání infekce v organismu V případě, že autista nereaguje na dotaz/příkaz, na který v minulosti správně odpověděl/reagoval, jedná se o tvrdohlavé / nesouhlasné nebo nepřístojné chování je to málo. a tak sme našli cestu, která najednou odočovala. Na jejím konci bylo jezero. S vodou dobrou a přívětivou. nemám se stále ráda, protože nejsem stále dost dobrá. Stále přítomná moje spekulace, zda jídlo nebo tělo přímo může ovlivnit míru mé "výkonnosti". Dnešní číslo u ZP můžu odůvodnit tím, že jsem odpověděla kladně na otázky "stane se mi že jím a nedokážu přestat" nebo "dokážu sníst velké množství jídla"...je to tak. Třeba včera bych to asi nezaškrtla, ale dneska je mě fakt špatně z toho kvanta jídla, co mám v sobě. Bolí mě břicho a jsem jako balón. A Václav z ní dnes udělal tak dobrou polívku, že ji prostě ŽERU po litrech:-/...tak strašně mi chutná. Jsem plná, ale ještě se láduju syrovou nakrájenou na kostičky, ze kterých sem původně chtěla péct buchtu ( a asi budu muset přikrájet druhou)... Sečteno podtrženo - hlídat si signály, které by mohly znamenat jídelní zlozvyky, a jinak se začít věnovat víc sobě a jídlo jako takové neřešit. je třeba komentovat toto? Pominu-li ohlasy zvenčí (cosi jsem o tom už zmiňovala, ale chci o tom napsat víc zvlášť), tak břicho je opravdu průser! Čert vem rozplyzlý zadek nebo rosol na stehnách, ale ten břuch je fakt napováženou... Takže...fajn. Mě osobně to dráždí jen někdy (!), ale zato pořádně. Je fajn, že se nehroutím UVNITŘ tak, jako dřív, kdykoli mě někdo něco řekne, ale spokojená teda rozhodně nejsem. Ty povolené nohy a prdel - s tím jsem počítala. Když jsem přestala denně posilovat, přidala jídlo a "běžný" pohyb, sem tam nějaký alkohol a téměř žádné cigarety, tak mi bylo jasné, že se tělo změní. A když jsem řešila moc sladkého vs.nesladké, byla v tom skrytá obava právě tady z tohoto břucha, které mám. Obavy z rozkydlého zadku a stehen byly taky, ale jinačí. Letos na jaře jsem si zažila, že cvičením LZE zpevnit (možná i zhubnout, ale to jsem zas až tak nezjistila), a že to je otázka měsíce, pokud se cvičí denně. Můj plán byl takový, že si ještě budu užívat toho pocitu "volnosti", kdy nejím špatně, a hýbat se "jen" chůzí a prací. Plán byl takový cvičit od října 3x týdně doma a 2x týdně "mezi lidma", což znamenalo, že bych do konce roku mohla být víc ve formě a zpevněná. no nic, JE tam. Není vůbec hezký. Břuch. Chci to změnit. A chci začít ještě dřív, než se rozjede full version školňorokového režimu. Takže od zítra obden hodinka cvičení a posilování doma. A každý den navečer 50x šikný svaly břišní a 15min "šlapat" kolo. To už taky začně plán "oficiální", tedy 1x týdně K2-Hikking (naprosto luxus:), jedna maminka, u níž uklízím, je totiž lektorka cvičení pro děti, kam jsem Inku (samozřejmě :) )přihlásila. Od října je akce, že ve stejnou dobu jako cvičení dětiček je právě Hikking pro maminky, takže dvě mouchy jednou ranou :) ) a 1x týdně kickbox. Když do toho budu jezdit na kole a šlapat pěšmo, myslím, že se obejdu bez nějakých posilování a cvičení doma. Krom rozcvičky teda asi. Musím zaklepat, že myšlenky na zhubnutí jako takové, se neobjevují. Resp.jsou stále, ale řekla bych, že o dost zdravější, než dřív. A v tomhle "vysmátém" psaní nebudu pokračovat, protože mám skoro devadesátku přes břuch a to je špatně. Docela dost špatně!!! Teoreticky má osmiletá dívenka jen dvě kila pod normálem, podle slov soudního lékaře je však už teď zřejmé, že trpí prvními příznaky začínající anorexie. Matka dnes osmileté holčičky stanula v pondělí před soudem. Žena byla obviněna z toho, že nutí svou malou dcerku držet dietu blížící se hladovění. Svobodná matka to nepopřela a jako důvod udala, že nechce, aby její dcerka trpěla nadváhou jako ona sama. Je to ale správné? Aly Gilardon si je podle svých slov vědoma důsledků přejídání. Proto své dceři Corleigh už od jejích dvou let hodně kontroluje jídelníček. Například teď jí povoluje jen sedm set kalorií denně. Osmileté dítě by přitom mělo dostávat o tisíc kalorií více. Je tedy jasné, že Aly problémy s vlastním tělem přenáší na vlastní dítě. "Mít nadváhu dominuje v mém životě. Nechci, aby byla Corleigh jako já," nepopírá svůj postoj Aly, která váží sto osm kilogramů. Aly je přesvědčena o tom, že když bude její dcera štíhlá, bude v kolektivu oblíbená a bude mít v životě úspěch. Doktor Christian Jessen, který vypovídal během netypického soudního přelíčení, se vyjádřil jasně: "Aly přenáší své problémy na dceru. Potřebuje psychiatra. Omezování dítěte v přísunu kalorií je zbytečné a škodlivé pro jeho, v tomto případě její, zdraví. Imunitní systém mohl utrpět, růst mohl být negativně ovlivněn, můžou jí chybět důležité vitaminy a minerály. A z psychologického hlediska hrozí anorexie." Že dívce hrozí anorexie je bohužel vysoce pravděpodobné a už teď patrné z jejího chování. Podle slov matky se holčička často prohlíží ze všech stran v zrcadle a sama už si dává pozor na to, co jí. "Cítim vinu, ale je taková, jakou ji chci mít," přiznává Aly a pokračuje: "Nechci tlusté dítě. Jsem posedlá tím, jak vypadá. Chci, aby byla hezká a oblíbená a to nebude, pokud bude při těle. Moje matka váží sto osm kilo jako já, takže si myslím, že je to u nás dědičné." Aly se začala přejídat a nezdravě jíst, když jí bylo třináct let. Nikdy nepřekypovala vysokým sebevědomím. Před šesti lety se s otcem Corleigh rozešli a od té doby jsou její pocity z vlastního těla ještě negativnější. Naproti tomu, jak "péruje" vlastní dceru, se ale sama v jídle nehlídá. Corleigh snídá jednu cereální sušenku, k obědu si dá skromně jen salát a půlku rohlíku a večer ji čeká jedna plněná brambora. Jakmile ulehne do postýlky, Aly zaútočí na ledničku a spižírnu a začne se přecpávat nezdravým jídlem. Ani přes den to ale není o moc lepší. Aly si klidně smlsne na sušenkách, brambůrkách, hranolkách, populárním zákusku cheese cake, pizzách a večer si pochutná na bramborách s tučným sýrem. A co na to její dcera, která se už šest let pořádně nenajedla? "Cítím se provinile za to, že si dávám nezdravá jídla, ale Corleigh to nevadí. Jsem ráda, že jsem ji vytrénovala. Chci, aby, až vyroste, byla šťastná a mohla dělat věci, které já nemohla. Když se podívám do zrcadla, stále vidím obrovskou, monstrózní ženu. Corleigh není zase tak podvyživená, aby příští týden zemřela," říká Aly a pokračuje: "Pokud máte poruchu v příjmu potravy, můžete se léčit. Ale když jste tlustí, jste tlustí po celý život," tvrdí Aly. Z toho tedy vyplývá, že jí nevadí pocit, že kvůli její posedlosti štíhlostí možná jednou její dcera bude trpět anorexií. Podle ní se dá tato závažná psychická nemoc snadno vyléčit... Lékařská prohlídka ukázala, že má dívka jen dvě kila podváhu, jinak je zdravá. Teoreticky by tedy mělo být vše v pořádku. Když se ale člověk zamyslí, určitě mu dojde, že malé dítě by prostě takto radikální dietu držet nemělo. Ještě ke všemu když si tímto způsobem léčí "mindráky" jeho matka. Podle odborníka na výživu dětí Tamiho Frye si ale dítě vždycky najde cestu, jak potřebné kalorie nabrat. Je pravda, že čokoláda se před malými mlsouny jen těžko schová...


source: CulturaX

text: Dewii: Seven days, seven lunches! (8) Seven days, seven lunches! (8) Cuketa s cizrnou, pórkem a rýží Jednoduchý oběd z minima ingrediencí. Pasuji cizrnu na nejlepší luštěninu ♥ Zeleninová směs s žampiony, uzeným tempehem a rýží natural První pokus použít uzený tempeh do nějaké směsi - do téhle se bohužel až tak nehodil, ale plánuji recept, pro který je uzený tempeh jak dělaný :) Ve směsi najdete papriku, rajče (čerstvá i krájená z plechovky), mrkev a pórek. Kapustová quinoa (bez cizrny, žampionů a oříšků) posypaná lahůdkovým droždím a sezamovými semínky Pečené batáty, pečená řepa, dip z tofunézy a zeleninový salát s červenou čočkou Chybí jen tempeh a na talíři by bylo vše, co pro mě momentálně představuje tu největší mňamku :) Tofunézový dip dělám z tofunézy, česneku, bylinek, lahůdkového droždí a čerstvě namletého pepře. Zeleninový salát je má klasika: rajče, okurka, paprika, ledový salát, citrónová šťáva, sušená bazalka. Červená čočka s rajčaty, cuketou a merlíkem Netradičně oběd do krabičky :) Opekla jsem cibulku, česnek a cuketu, přidala rajčata a uvařenou čočku, zalila trochou vody a nechala dusit. Nakonec jsem přidala přílohu - merlík nebo quinou a vše dochutila kořením a bylinkami. Rýže s uzeným tempehem, červenými fazolemi, žampiony, brokolicí a pórkem v rajčatové omáčce Rajčatová omáčka je z rajčatového pyré. Bála jsem se, že všechny tyto chuti spolu nepůjdou moc dohromady, ale bylo to tak dobré, že jsem si to druhý den vařila hned znova :) Zeleninový salát s červenou čočkou a lahůdkovým droždím, pečená řepa s fíkovým chutney a tempeh natural Tempeh natural jsem měla poprvé před rokem a letěl do koše - teď se ho můžu ujíst. Tento jsem jen namarinovala v shoyu, koření a lahůdkovém droždí (cpu ho všude :D) a opekla na pánvi. Fíkové chutney mám z březnového Zajíce a jak jsem psala, tak tyto omáčky moc nemusím - tahle je ale skvělá :) Andullie 15. dubna 2014 4:32 Samé dobroty! :) I když nejsem veganem, vždy se ráda veganskou kuchyní inspiruji, protože je neskutečně chutná a pestrá:) Peťul 15. dubna 2014 5:30 Mňam, jedno lákavější než druhé :)! Úplně s Tebou souhlasím, cizrna je vítězka!! :) Tak mě napadá, byla jsi už na plzeňské premiéře v Loving Hut? :) Karolína Rathousová 16. dubna 2014 3:46 Zatím ne, ale mám to v plánu :)) Allen 15. dubna 2014 5:34 Mému oku nejvíce zalahodil zeleninový salát s červenou čočkou, ale všechny recepty vypadají moc chutně a povedeně ;) Ani se nedivím, že lahůdkové droždí sypeš všude, je to dobrota :) :D Alex 15. dubna 2014 7:21 Renata 15. dubna 2014 8:06 Zkoušelas pečenou dýni (hokkaido)? Ta je úplně úžasná, mohlo by ti to chutnat :) Pečenou dýni miluji :) Gabrielle Crystal RoseBonniee 15. dubna 2014 9:48 Natly K. 15. dubna 2014 11:57 jako vždy nevím co psát protože je to nádhera a super inspirace :)) Eweey 15. dubna 2014 13:41 Jé, všiml si kromě mě ještě někdo, že jsou všechny obědy tohohle dílu přirozeně bezlepkové? :) Což je naprosto super, vegan a ještě bez lepku...tahleta úžasná jídla bych ukázala každému, kdo tvrdí, že jíst "jinak" musí být nutně jednotvárné, obtížné a drahé...díky za pravidelnou dávku inspirace, Dewii :) Karolína Rathousová 16. dubna 2014 3:47 Toho jsem si nevšimla ani já sama! :D Hezký postřeh. Vůbec není zač :)) Šári 15. dubna 2014 13:56 Všechny vypadají hodně chutné ;) Eve 16. dubna 2014 1:00 Ahojky, chtěla jsem se zeptat, jak děláš tu červenou řepu. Jestli jí dáš jen na plech a strčíš do trouby nebo se musí nějak speciálně připravit? :) A kde, prosím tě, kupuješ ty batáty? V Plzni jsem je nemohla nikde sehnat. Kdyžtak děkuji. Jinak všechna jídla vypadají úžasně, určitě se budu inspirovat. :) Karolína Rathousová 16. dubna 2014 3:48 Ahoj, ano, jen jí nakrájím a dám na plech. Batáty kupuji v Albertu, ale mívají je i v Bille a nově v Lidlu :) Děkuju moc :) Anonymní 16. dubna 2014 9:57 krasne pestrofarebne a urcite chutne jedla :) Eve 16. dubna 2014 11:07 Cizrnu kupuješ v plechovce nebo jak? :) Karolína Rathousová 17. dubna 2014 10:17 Nene, kupuji sušenou a vařím si jí :) Wendy Neverland 16. dubna 2014 12:05 Taky jsem měla cizrnu nejraději, ale když mi z ní jednou vyplavali dva brouci, když jsem ji dala namočit, tak skončila. Nemám odvahu se do ní pustit a to jí tu mám dvě kila. :(( :D Tak mám teď nejraději asi červenou čočku díky její rychlé přípravě. :) Jinak všechno jídlo vypadá úžasně. :3 Magdalena 16. dubna 2014 12:06 To jsou tak úžasná jídla! Obdivuju tě, že máš každý den nějaké jiné:) Já jsem taky vegan a vařím si obědy, ale vždy na dva dny dopředu, abych ušetřila čas... Tvé obědy bych prostě chtěla mít!


17. 9. 2010 1024 kB Memory OK - druhá část Celkem má gamebook 66 odstavců, což je o něco více, než první část. Avšak přidal jsem několik slepých uliček a rovněž se mi podařilo vytvořit lehký náznak nelinearity, takže co se reálné délky hry týče, je to asi stejné, jako část za Jonathana, jenom podle mne o maličko jednodušší. Na druhou stranu se zde hojněji vyskytují pasáže čistě informativní bez interaktivity, čili zákysy dané přehlédnutím jsou možné. Díky tomu, že jsem nyní psal scénář chronologicky, jsem více spokojený s literární úrovní. Co do čistého textu převyšuje Ridley našeho astronauta téměř o polovinu. Mělo by to prohloubit atmosféru dění. Na závěr dodám jenom, že v samotném finále druhé části je záměrně jedna naprosto nelogická chyba (a při pečlivém hraní to hlavní hrdina dokonce okomentuje). Jak jsem psal minule, konec globálního příběhu je daleko, takže prosím o trpělivost. Ti, co už hráli první část se mohou kliknutím rovnou přenést do výběru subjektů. Nové hráče bych poprosil, aby si nejprve pečlivě přečetli můj první záznam v blogu o tomto projektu a pak teprve začali hrát. Uvítám jakékoliv reakce a komentáře. A mimochodem jsem na serveru Okoun.cz založil pro tyto účely vlastní klubiki. 6 komentářů: Grr.. prijde mi to tezke, trefil jsem to az napoctvrte. Zvlast kdyz si nepamatuji (ignoruji) jmena. Tu sifru jsem bohuzel nedal napoprve tim nejlehcim zpusobem tak resil kolikate pismeno odpredu/odzadu to v danem slove je a pridaval dalsi obtiznost s vedomim toho ze by stvoreni smysluplneho textu bylo cim dal tim slozitejsi, nez me to trklo..OdpovědětVymazat Mam pocit ze prvni cast konci na "ridley22" a neni se zbytkem propojena. 22 je trochu chyták, ale rozhodně je propojena ;).OdpovědětVymazat Aha, uz to vidim.. nedival jsem se do zdrojaku.OdpovědětVymazat Ta sekcia 22 je dobry for :) HTML kodu v podstate nerozumiem, ale dufal som, ze mi trpezlivost pomoze a ono to vyslo :)OdpovědětVymazat Super, dohrane :) Bolo to o dost lahsie ako druha cast, akurat trebalo mat trocha stastia pri rozhodovani sa.OdpovědětVymazat Uf, tedy přiznám se že jsem chtěl opět rezignovat jelikož jsem zkoušel všemožná alotria i grafické propojení. Už jsem zavíral okna a pak jsem zkusil ještě jednu věc...OdpovědětVymazat Až se za to teď stydím že mi při takovém pátrání nedošla tak očividná věc. Dobrá práce.


source: wikipedia

text: Dějepis (historická věda) je humanitní a společenská věda zkoumající dějiny (historii) člověka a jeho civilizace na základě studia různých pramenů a s použitím rozličných metod. Historiografie, též dějepisectví, je zaznamenávání událostí, dějů a stavů v minulosti (např. na úrovni jednotlivců, společenských vrstev, národů) určitým systematickým způsobem. Historiografie je předchůdcem historické vědy v tom smyslu, že před vznikem (kriticky analyzující) historické vědy existovala jen („nevědecká“ a do značné míry uměleckými styly ovlivněná) historiografie. Z jiného hlediska lze historiografii považovat za jeden z výsledků zkoumání historické vědy, protože zobrazuje stav, proudy a cíle historického výzkumu. Historický výzkum tak, jak jej chápeme dnes, objasňuje, systematizuje a zachovává poznatky vztahující se k dějinám světa a národním a teritoriálním dějinám. Věnuje se dějinám vzniku a rozvoje lidské společnosti a životu jedince v ní, dějinám lidské kultury. Historický výzkum se dále zaměřuje na dějiny lidského vědění a jeho parcializace, věnuje se společenským, politickým a ekonomickým souvislostem v uvedených dějinných procesech. Dějiny historiografie Sám dějepis se v minulosti bohatě vyvíjel, má své dějiny. V antickém Řecku se původně objevila jednoduchá analistika a díla oslavující vládce, tzv. apoteózy. Později se objevují pokusy o univerzální vylíčení dějin od zrození světa. Průkopníkem racionální přístupu k dějinám byl Hekataios. Za prvního politického historika je označován Hérodotos, který ve svém díle Historiai popisuje historii řecko-perského světa, vznik rozporu mezi těmito civilizacemi, růst perské moci a dějiny řecko-perských válek. Dalším významným řeckým historikem byl Thúkydidés, který popsal dějiny peloponéské války. Na něj navázali např. Theopompos a Xenofón. K významným zdrojům o alexandrovské epoše patří dílo Arriána. Řecké pojetí historiografie a také řečtina měly vliv i v Ptolemaiovském Egyptě. Prvním egyptským historikem se tak stal Manehto se svým dílem Aigyptiaka. Starověké římské dějepisectví navázalo na řecké. Nejstarší římská historiografická díla jsou také psána řecky nebo rovnou řeckými autory. Z Řeků vyniká např. Polybios, popisující dějiny punských válek, či Poseidónios. Řečtinu jako jazyk vzdělanců ale volili dlouho i římští autoři narození mimo Řecko. Např. Diodóros Sicilský ve své Bibliothéké historiké, Appiános nebo Cassius Dio. Plútarchos rozvinul historiografický žánr biografie, jeho hlavním historickým dílem jsou Životopisy slavných Řeků a Římanů (Bioi paralléloi, tj. Paralelní životopisy), dvacet dva dvojic životopisů významných řeckých a římských osobností. Řečtinu zvolil i židovský historik Flavius Iosephus, když sepisoval dějiny první židovské války. Časem se však objevili i latinsky píšící římští historici, průkopníkem byl Cato starší (Origines) nebo Sallustius (De coniuratione Catilinae, Bellum Iugurthinum). K nejvýznamnějším pak patřil Livius, autor monumentálních dějin Říma Ab urbe condita. Suetonius latinsky napsal Životopisy dvanácti císařů, z pozdních římských autorů je ceněn zejména Ammianus Marcellinus (Res gestae). Za zakladatele čínské historiografie je považován S’-ma Čchien, autor 2. století př. n. l. Jeho zásadní dílo, Zápisky historika (Š’-ťi), neboli Kniha vrchních písařů, popisuje dějiny Číny od mytických počátků. Dílo mimořádné svým rozsahem i literární úrovní se stalo vzorem pro pozdější čínské dějepisné knihy, počínaje Kronikou Chanů z 1. století, jejímž autorem je Pan Ku. V pozdní antice se začala rozvíjet i křesťanská historiografie, k otcům zakladatelům patřil Eusebios z Kaisareie (Historia ecclesiastica) a Svatý Jeroným (Dějiny křesťanského písemnictví). Z raného křesťanského středověku zanechali nejcennější díla Isidor ze Sevilly, který sepsal dějiny gótských, vandalských a suévských králů, Jordanes (De origine actibusque Getarum), Řehoř z Tours, díky jehož dílu Historia Francorum můžeme rekonstruovat dějiny vlivné Franské říše, a Beda Ctihodný, bez jehož Historia ecclesiastica gentis Anglorum by bylo studium raných anglických dějin takřka nemožné. Také Byzanc rozvinula vlastní historiografickou tradici, představoval ji zejména Prokopios z Kaisareie se svým dílem o byzantsko-perských, byzantsko-vandalských a byzantsko-ostrogótských válkách za vlády císaře Justiniána I. Některé práce z vrcholného středověku jsou paradoxně méně ceněny, například dílo Geoffreyho z Monmouthu je považováno za málo důvěryhodné, nicméně mělo velký vliv (rozšířilo například popularitu artušovských legend). Zatímco raně středověká díla sloužila často náboženské ideji, ve středověku se objevila i funkce politická a dokonce již (pre)nacionální, jak je to vidět v případě Saxo Grammatica a jeho Gesta Danorum. Pozdní byzantské dějepravectví reprezentovala například Anna Komnenovna, díky které se dochovala řada cenných informací o první křížové výpravě. K zakladatelům americké historiografie a svědkům evropské kolonizace amerického kontinentu patří Bartolomé de las Casas (O zemí indijských pustošení a vylidňování zpráva nejstručnější). K nejvýznamnějším historikům islámského zlatého věku patřil v 9. století Muhammad at-Tabarí (Dějiny panovníků a králů), v 10. století Al-Masúdí, ve 14. století pak Ibn Chaldún (zejm. Kitáb al-‘ibar). Představu, jak má vypadat osvícenská historiografická práce, formuloval Voltaire, například ve své dějepisné knize Le Siècle de Louis XIV. Podobný vliv měl v Anglii David Hume se svou šestidílnou knihou The History of England. Voltaire a Hume byli filozofové, Edward Gibbon již rozvíjel jejich odkaz jako specializovaný historik. Proslul svým dílem The History of the Decline and Fall of the Roman Empire. Romantismus 19. století vnesl do historiografie i emoce a představu o dějinách formovaných silnými osobnostmi - zejm. Thomas Carlyle a jeho The French Revolution: A History. Dílo Julese Micheleta Histoire de France je ukázkou toho, jak historici dějiny nejen popisují, ale mohou přímo formovat způsob, jak dějiny lidé vnímají - byl to Michelet, kdo zavedl pojem renesance pro popis určité epochy a stylu, a dodnes většina lidí při pohledu zpět do dějin Evropy tuto epochu "vidí", skrze Micheletův konstrukt dějiny vnímá. 19. století mělo vůbec mimořádný zájem o dějiny umění, z nichž se později stal samostatný obor (Jacob Burckhardt, Hippolyte Taine). Leopold von Ranke pak nastavoval některá základní pravidla vědecké historiografie, která jsou z velké části uznávána dodnes. Opačný přístup, kdy někteří autoři, většinou filozofové, chtěli historii použít jako důkaz nějaké velké myšlenkové koncepce, však v 19. století rovněž kvetl (Georg Wilhelm Friedrich Hegel, Karl Marx). 19. století bylo také érou zrodu moderních národů a tedy časem velkých syntetických národních historií - např. Dějiny ruského státu Nikolaje Michajloviče Karamzina. Tato nacionalizovaná dějepisná vyprávění dějiny nejen nově uchopovala, ale často přímo formovala národní vědomí a identitu. Ideologie byla ale přítomná ve většině dějepisných knih té doby, dílo Thomase Macaulayho je například uváděno jako klasický příklad dějin z liberálního pohledu. Z historiků 19. století má výsadní postavení Theodor Mommsen tím, že si za své práce vysloužil Nobelovu cenu za literaturu, což se jinak historikům příliš nestává. Nejznámějším Mommsenovým dílem jsou Římské dějiny (Römische Geschichte), které vyšly ve třech dílech v letech 1854–1856. Vlivnou historiografickou školou 20. století se stala tzv. škola Annales, pro niž se stala typická spolupráce s dalšími humanitními (antropologie, sociologie, psychologie, etymologie), ale i přírodovědnými a exaktními obory (geografie, statistika, demografie, klimatologie). Za zakladatele a zároveň hlavní představitele první generace (1929–1945) jsou považování Marc Bloch a Lucien Febvre. Nejslavnějším reprezentantem školy se stal ovšem Fernand Braudel, proslulý svým socio-ekonomickým pohledem na dějiny a zájmem o tzv. pomalé procesy (longue durée). Michel Foucault se od konce 60. let 20. století snažil o "postmoderní obrat" v dějepisectví prosazením konceptu dějin idejí (Dějiny šílenství v době osvícenství, Zrození kliniky, Dějiny sexuality). Součástí postmoderního obratu bylo ustavení tzv. mikrohistorie. Jedním z prvních badatelů, který prosazoval mikrohistorický přístup, byl italský historik Carlo Ginzburg, jehož proslavila kniha Sýr a červi. Populární jsou stále ale i makrohistorické analýzy, pokoušející se s nějakým klíčem uchopit celé dějiny lidstva, jako například Juval Noach Harari ve svém díle Sapiens: od zvířete k božskému jedinci. Samostatnou větev představují dějiny archeologie, která se začala rozvíjet v 19. století. K nejslavnějším archeologům patří Jean-François Champollion, Howard Carter, Arthur Evans, Flinders Petrie nebo Heinrich Schliemann, kteří objevili a zachránili to, čemu dnes rozumíme pod pojmy "starověké" nebo "historické památky", co tak ale ještě třeba v 17. století nebylo vůbec vnímáno. Archeologie dnes často stojí na pomezí historie a osamostatnělých oborů, jako je egyptologie, asyriologie ad. Česká historiografie V českých zemích se historiografie začala rozvíjet záhy po vzniku českého knížectví v 9. století. První menší záznamy historických událostí se pokoušely od 12. století uceleně shrnout kroniky (Kosmova kronika česká, Zbraslavská kronika, tzv. Dalimilova kronika, husitské kroniky). Další kroniky byly napsány také v období humanismu, autoři však začínali psát také o dějinách náboženských hnutí, k nimž patřili (o Jednotě bratrské Jan Blahoslav), nebo o dějinách svého stavu (šlechtických rodů či měst). Po porážce českých stavů na Bílé hoře museli protestanti české země opustit; jejich tvorba pak ještě nějakou dobu doznívala v exilu. Domácí katolická historiografie se snažila navázat na tradici české katolické historiografie, avšak s nevelkým úspěchem. Nový vzestup dějepisectví v českých zemích zaznamenalo až s příchodem osvícenství, které kladlo důraz na kritiku pramenů a jejich edici. Ediční činnost ovšem vedla k bourání starých mýtů (Dobner zpochybnil věrohodnost Hájkovy kroniky) a novému pohledu na některé události českých dějin (Pelcl pozitivně ohodnotil Husovu činnost, Dobrovský přehodnotil pohled na Jana Nepomuckého). Po roce 1820 ovšem začal romantismus osvícenské principy vytlačovat a historiografie měla začít sloužit nacionálním zájmům. Největší dílo sepsal Palacký, který české dějiny charakterizoval jako neustálé potýkání českého a německého živlu. Skutečná vědecká historická věda se začala rodit až v 2. polovině 19. století s příchodem pozitivismu, který kladl velký důraz na systematickou důslednou práci s prameny a odmítal intuici. Pozitivistické dějepisectví sice ještě nějakou dobu dále sloužilo národním či politickým zájmům (Tomek, Gindely), Jaroslav Goll ovšem nakonec prosadil odpolitizování historiografie a vtiskl jí ráz skutečné vědecké práce založené na propracované metodologii. Goll také vychoval na oddělené české pražské univerzitě skupinu žáků, které se začalo říkat „Gollova škola“. Nejednalo se o homogenní skupinu, společné jí však byla gollovská pozitivistická metoda. Mezi hlavní představitele patřil Pekař, Šusta, Novotný, Krofta a Nejedlý. Kromě této skupiny působila ještě starší generace pracující tradičními metodami poplatnými nacionálním, politickým či náboženským požadavkům. Také se od historické vědy začaly oddělovat pomocné vědy historické (Emler, Friedrich) a archeologie (Píč, Niederle). A v neposlední řadě se vyvíjela také historiografie českých Němců, byť pod silným vlivem nacionalismu (Bachmann, Bretholz). V meziválečném období dále pokračovala činnost pozitivistické historiografie, avšak její zmechanizování a odosobnění vedlo ke skepsi, kritice pozitivistické metodologie (Werstadt, Slavík). Určité východisko představovalo obohacení politických dějin o hospodářsko-sociální dějiny (Mendl), v čemž pokračovala také mladší generace ve 30. letech. Z řady historiků vybočoval Kalista, jenž představil svou vlastní koncepci historikovy práce, jež podle něj měla být tvůrčí činností. Přeryv v české historiografii znamenala nacistická okupace a nastolení komunistického režimu. O dějinách se muselo oficiálně psát v souladu s marxistickou ideologií. Politicky nevyhovující autoři museli svá díla vydávat pod jménem svého kolegy, který mohl publikovat, nebo jejich práce nevycházely vůbec. Svobodnou vědeckou činnost umožnila až sametová revoluce roku 1989. Teorie a metodologie historické vědy Historické prameny Historickým pramenem se rozumí primární zdroj informací v historickém bádání. Jako pramen lze označit vše, co bylo zachováno pro poznání a ověřování historických skutečností, vzniklo z lidské činnosti, činnosti lidské společnosti. Informace jsou kriticky čerpány z mnoha typů pramenů (zdrojů) s různým stupněm relevance. Metody zkoumání Mezi metody zkoumání v historiografii náleží: heuristika (shromáždění relevantních zdrojů) bibliografie kritika pramenů přímá nepřímá genealogická filologická geografická retrogresivní progresivní statistická srovnávací interpretace (analýza, výkladové rozvinutí) chronologická teritoriální syntéza (závěrečné shrnutí) orální Historickému bádání jsou nápomocny také pomocné vědy historické i vědní disciplíny formálně od historické vědy oddělené (parcializované), jako je lingvistika, geografie, sociologie, statistika, demografie či kartografie. Historiografické disciplíny historická antropologie mikrohistorie New History dějiny osídlení monasteriologie kastelologie dějiny mentalit dějiny každodennosti sociální dějiny kulturní dějiny hospodářské dějiny historie vědy politické dějiny dějiny práva filosofie dějin psychohistorie historická geografie historická ekologie historická demografie seriální dějiny (histoire sérielle) Společenské funkce historiografie Historiografie plní řadu sociálních funkcí. Mezi ty základní, definované Jürgenem Kockou, patří: historická vysvětlení současných problémů prostřednictvím vysvětlení jejich příčin a vývoje (např. antisemitismus) zprostředkování modelových kategorií a chápání občanského vědomí pro poznání a orientaci v přítomnosti legitimitimizace a stabilizace společenské a politické struktury, odůvodnění politických rozhodnutí kritika tradic a ideologií, kritika historických mýtů a legend vytváření vědomí možností (variant) prostřednictvím příkladů z minulosti, poukázání na alternativy orientace jednotlivců i skupin v minulosti prostřednictvím poukazování na upozaděné nebo neaktuální jevy výchova ke konkrétnímu kritickému uvažování o absolutních tvrzeních, zprostředkování relativity z historicko-politické perspektivy "bezdůvodné" vyplnění volného času, zábava Odkazy Reference Literatura Související články Geologická časová osa Humanitní vědy Filosofie dějin Historie Pomocné vědy historické Dějiny umění O dějinách historiografie Škola Annales Mladší historická škola národního hospodářství Německá historická škola Nové hospodářské dějiny Externí odkazy Dějepis nejen podle BIS – debata o školním dějepisu 9. 3. 2019; zleva: historik Kamil Činátl (Ústav českých dějin FF UK A ÚSTR); historik doc. Zdeněk Beneš, Ph.D.; Vladimír Kučera (novinář) (moderuje); historik, pedagog a didaktik Jaroslav Najbert (Ústav českých dějin FF UK A ÚSTR); zveřejněno 11. březen 2019 historie.cs@ceskatelevize.cz Studijní předměty Historie Pomocné vědy historické


Zanovni dvere - inzerce Zánovní skříň - [4.7. 2018] Prodám skříň která je ve velice zánovním stavu ! Skříň má 2* dveře a 2* šuplík ! Vhodná do šatny. Rozměry: 198*90*60 (v*d*h) Rozvoz po ÚL 300,- zajistím dopravu dle dohody,zasíláme na dobírku. Ložnice - [4.7. 2018] Komoda - [4.7. 2018] Prodám komodu viz ta vpravo. má jeden šuplík a 2* dveře! zánovní stav ! Rozměry: 85*65*40 (v*d*h) rozvoz po ÚL 300,- zasíláme na dobírku Prodám komodu ! dveře z masivu ! Zánovní stav ! Rozvoz po ÚL 300,- zasíláme na dobírku Komoda cena 600 Velká rohová skříň - [4.7. 2018] Prodám velkou rohovou skříň,která má dveře jako harmoniku. Skříň obsahuje spoustu úložného prostoru ! 6* šuplík ! Barva hnědý buk ! Zánovní stav ! Rozměry: cca 300*150 výše 222 cm hloubka 60 cm Rozvoz po ÚL 300,- zajistím dopravu dle dohody Italská skříň - [4.7. 2018] Prodám v zánovním stavu italskou lesklou skříň! Skříň je originál ! Made in Italy! Obsahuje 5* dveře,jedny zrcadlové ! Uzamykatelné ! Vysoký lesk, ornamenty dřevěné ! Rozměry: 230*222*60 (d*v*h) Rozvoz po ÚL 300,- zajistím odpravu dle dohody TAPETA PVC+plakáty-KOBEREC+umělé rostliny-palma+buxus - [22.6. 2018] PRODÁM NOVÝ, NÁDHERNĚ BAREVNÝ PLAKÁT- je vytištěn na plakátovém papíře o gramáži cca 150-200g/m2. Plakát jde snadno vylepit samostatně přímo na dveře, na zeď nebo je možné si plakát zarámovat do rámu .PŮV. CENA JE 159 KČ. MÁM 2 RŮZNÉ TYPY.CENA ZA 1 KUS PO SLEVĚ-80 KČ,PŘI KOUPI OBOU KS-SLEVA NA 70 K ... 751 22 120 x TV stolek - [22.6. 2018] Materiál dřevotříska. 2 výklopné dveře po stranách. 2 otevřené přihrádky uprostřed. Rozměr 169x39x40 cm. Univerzální matné černobílé provedení. Zánovní. Obývací stěna,skříně, zrcadla ,dveře ,starší obývák - Levně - [6.6. 2018] Prodám obývací stěnu pěkná, nepoškozená, dýlka 3.50/2m, viz. foto- 3000 k.č. Šatní skříně 500 k.č. Celý starší obývák - viz.foto 500k.č. Zrcadla obě s osvětlením každé 500k.č. rozměry - š.97/92cm . Druhé zrcadlo 70/70cm . Regály do hospody, obchodu,bazaru,skladu - dřevěné masivní zachovalé,pol ... Zanovni satni skrin sire:150/vyska 225cm/hloubka 40 cm - [2.6. 2018] Hranice na Morave - puvodni cena 6000 Kč. Trikridla satni skrin (olše, vypada jako buk), dvoje posuvne dvere, jedny otviraci.Vyska 225 cm z toho nadstavec 40 cm (odmontovany k odvozu, jinak nutne odvest v celku 150x180x40cm), slepeny nabytek Dveře - [28.5. 2018] Prodám zánovní dveře Sapeli Elegant 10+ zárubeň Normal CPL ořech AM. Zámek BB - š. stěny 10 - 80/197 Cena 1400 Bez poškození Satora Olomouc z.satora@srznam.cz 604181439 Dřevěná zánovní komoda - Kvalitní MASIV - [26.5. 2018] Prodám nepoškozenou komodu z kvalitního masivního dřeva. Obsahuje 5 velkých šuplíků + 4 horní malé + 1 prostor na např. věšení. !Dveře, které na fotce chybí, jsou hned vedle, pouze odmontované. Všechno montážní příslušenství jako šroubky...) je samozřejmě ke komodě! Komoda je celkově v dobr ...


text: Pozor, vizita! je český barevný film režiséra Karla Kachyni z roku 1981 natočený na námět Adolfa Branalda ve Filmovém studiu Barrandov. Děj Hlavním hrdinou je světoběžník v podání Rudolfa Hrušínského, který je nevyléčitelným bacilonosičem a musí být izolován ve sterilním nemocničním prostředí, aby nikoho nenakazil. On se však nedá spoutat a snaží se užívat života uvnitř nemocnice i na útěku. Obsazení Externí odkazy Pozor, vizita! na YouTube České hořké filmové komedie Filmy z roku 1981 Filmy Karla Kachyni České filmy natočené podle knižní předlohy


Psycholog a terapeut Andrew Urbiš se opět ozval z ostravského protiatomového krytu. Tam zkouší na vlastní kůži terapii tmou, kterou hodlá v budoucnu nabízet klientům rehabilitačního centra.... celý článek


21. 1. 2012 Asura's Wrath - demo Jedna z věcí, kterou mám skutečně rád, jsou japonské megalomanské scény. Říkám tomu obecně "Akira efekt". Asura's Wrath je hra, která má opravdu vysoký koeficient Akira efektu. Zdráhal bych se přitom říct, jestli je hra dobrá nebo špatná, jestli mne bavila nebo nebavila, či bych si ji představoval jinak, onak, za mák. Těžko říct. Při pokusu o opis bych se dostal k tomu, že základní herní mechanismy se mění dle konkrétní pasáže hry, čili občas hrajeme on rails střílečku ála Sin and Punishment, chvíli hrajeme mlátičku ála Devil May Cry a chvíli hrajeme button mashing, což je zaobaleno do série quick time eventů. Takový hodně, ale opravdu hodně akční Heavy Rain. Jediné, co mi na hře přijde vysloveně lákavé, je ona megalomanie. Scéna, ve které záporná postava o velikosti planety zamáčkne palcem našeho hrdinu na povrchu země, je působivá. A to, jak se poprali autoři hry s tunou animací, které ilustrují průběh zdánlivě prohrané bitvy - to je také působivé. A meč, který svou délkou dosáhne ze Země až na Měsíc je splněním snad všech vlhkých snů fanoušků Final Fantasy. Obludně přehnané scenerie disponují nábojem, který mi přijde lákavý. Jedna věc v tom ale nehraje. Herní mechanismy totiž nereflektují zas tak moc dění na obrazovce, ale v zásadě jen modifikují dosažené score. To mi přijde, jako velká škoda. I když v quick time eventu neuspějete, stejně se stane to samé. Hra se tak stává spíše anime filmem, při kterém drtíte tlačítka. Dívat bych se na to chtěl, ale obtěžovat se frenetickým mačkáním prakticky bez odezvy asi již ne. Na grafice poháněné Unreal enginem je dobře vidět, jak lze zamaskovat rychlou kamerou a střihem prakticky všechno, co se zamaskovat dá. To ale není výtka, spíše naopak, je to celkem chytrá práce. U jiných her se často člověk pozastaví nad problémem, když údajně obrovská scéna jsou ve skutečnosti tři naklonované entity s omezeným výhledem do dálky. Asura's Wrath prostě střídá pohled do vesmíru a pak detail na hlavního hrdinu a tak dává pocit opravdu nezřízeného rozměru. Pohyb je drasticky omezen, vlastně je to takový trochu komplikovanější Dragon's Lair. Je to celkem zábava se na to dívat. Postavil bych se k tomu asi tak, že uvidím-li někde Asura's Wrath za stokorunu, dám tomu šanci, jako anime filmu. Jinak asi nemám zájem. Kategorie PS3 Odeslat e-mailemBlogThis!Sdílet ve službě TwitterSdílet ve službě FacebookSdílet na Pinterestu 1000 div> Napsal davesade Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


kdy se to jede, vi to nekdo? orientace je velmi obtizna, dekuji


text: Rok 1415 (MCDXV) gregoriánského kalendáře začal v neděli 1. ledna a skončil v neděli 31. prosince. Dle židovského kalendáře nastal přelom roků 5175 a 5176, dle islámského kalendáře 836 a 837. Události 7. června – úplné zatmění Slunce 21. srpna - Portugalci dobyli Ceutu 25. října – bitva u Azincourtu morová epidemie na českém území 6. července – upálení mistra Jana Husa v Kostnici Probíhající události 1405–1433: Plavby Čeng Chea 1406–1428: Čínsko-vietnamská válka Narození Česko ? – Vilém z Ilburka, český šlechtic z rodu Ilburků († 22. ledna 1490) Svět 10. března – Vasilij II., středověký ruský panovník, velkokníže moskevský († 27. dubna 1462) 3. května – Cecílie Nevillová, vévodkyně z Yorku a matka dvou anglických králů: Eduarda IV. a Richarda III. († 1495) 21. září – Fridrich III. Habsburský, císař Svaté říše římské († 19. srpna 1493) ? – Jan Długosz, polský kronikář († 1480) Úmrtí 6. července – Jan Hus, reformátor a kazatel (* kolem 1370) 19. července – Filipa Lancasterská, manželka portugalského krále Jana I. (* 31. března 1359) 5. srpna – Richard z Konisburgu, anglický šlechtic a vévoda z Yorku (* 20. července 1475) 25. října Karel I. z Albretu, francouzský konstábl (* ?) Walram III. Lucemburský, hrabě z Ligny a St Pol (* 1355) Filip Burgundský, hrabě z Nevers a Rethelu (* 1389) Eduard III. z Baru, vévoda (* 1377) Jan I. z Alençonu, francouzský vévoda (* 1385) Fridrich I. z Vaudémontu, francouzský hrabě (* 1371) Filip II. z Nevers, francouzský hrabě (* 1389) Antonín Brabantský, brabantský a limburský vévoda (* 1384) Jan II. z Béthune (* 1359) Jan z Baru, pán z Puisaye (* 1380) Robert z Baru, hrabě z Marle a Soissons (*cca 1390) Jan VI. z Roucy, hrabě z Roucy (* ?) Dafydd Gam, velšský šlechtic (* cca 1380) Eduard z Norwiche, vévoda z Yorku (* asi 1373) Hlavy státu České království – Václav IV. Svatá říše římská – Zikmund Lucemburský Papež – Řehoř XII. Anglické království – Jindřich V. Francouzské království – Karel VI. Šílený Polské království – Vladislav II. Jagello Uherské království – Zikmund Lucemburský Byzantská říše – Manuel II. Palaiologos Externí odkazy 15. století


text: Komisař Rex (v německém originále Kommissar Rex) je původně rakousko–německý detektivní seriál natáčený od roku 1994. Pojednává o kriminalistických případech oddělení vražd vídeňské policie v čele s nadaným policejním německým ovčákem Rexem. Natáčení skončilo roku 2004 kvůli klesající sledovanosti. Roku 2008 seriál odkoupila italská televize a pod názvem Rex (v Česku uváděn jako Návrat komisaře Rexe a Komisař Rex na stopě) jej uváděla do roku 2015. Děj seriálu se přesunul do Říma. Celkem bylo vysíláno 18 řad, v jejichž rámci bylo natočeno 209 dílů, z toho 119 v Rakousku a 90 v Itálii. Roli Rexe ztvárnil psí herec Reginald von Ravenhorst, jenž byl časem – ze zdravotních důvodů – nahrazen mladším Rhettem Butlerem. Jejich italské kolegy ztvárnili „vlčáci“ Alex, Nick, Achi a Henry. V rolích hlavních komisařů se vystřídalo celkem 6 herců, např. Tobias Moretti, Alexander Pschill či Kaspar Capparoni. Seriál je známý ve velké části světa (např. Jižní Amerika, Vietnam, Maroko nebo Blízký východ). Pro většinu herců se role některého z komisařů stala jeho nejslavnější. Postavy a příběh Na začátku seriálu, v 1. řadě, tvoří tým vídeňské kriminálky trojice kriminalistů. Richard Moser (později Rexův pán) a jeho kolegové komický Ernst Stockinger, který se Rexe trochu bojí, a Peter Höllerer. Jako vedlejší postavy se objevují starý policista v důchodu Max Koch (Moserův přítel) a soudní patolog Dr. Leo Graf (jediná stálá postava v seriálu). Příběh začíná případem, kdy paní Vernerová nechá odstranit bývalé vysoké sovětské funkcionáře. Po výbuchu na náměstí Sv. Štěpána, při kterém vyletí do povětří pan Žukov, dojde k přestřelce mezi panem Spitzerem a policisty. Je zastřelen Rexův psovod. Spitzera nakonec zneškodní mladý komisař kriminálky Richard Moser. Rex, zdrcený smrtí svého pána, odmítá jíst i pít a nikoho neposlouchá. Z kotce uteče na hřbitov, aby byl nablízku svému pánovi. Starostlivý Moser, kterému je Rexe líto a nechce dopustit, aby byl Rex utracen, jej najde na hřbitově a přátelsky mu nabídne přátelství a domov. Zpočátku se zdá, že Rex nemá zájem, ale po odchodu Mosera ze hřbitova se pes rozmyslí a odchází s ním. Rex společně s Moserem a jeho kamarády Stockim a Hölererem řeší různé případy. Na závěr 2. řady odchází Stockinger do Salcburku, na jeho místo pak na začátku 3. řady nastoupí nováček Christian Böck, který podobně jako Stockinger hraje hlavního komika v týmu. Rex si ho hned oblíbí, dělá mu naschvály, několikrát mu vezme housku se salámem. Začátkem 4. řady postihuje tým ztráta, Rexův pán Moser je zabit šíleným psychopatickým vrahem. Rex je smutný, že opět přišel o pána. Odmítá jíst i pracovat, Böck s Hölererem se o něj střídavě starají. Pak ale nastupuje do týmu nováček Alex Brandtner, který je sportovně založený, akční, společenský a velmi rychle se s týmem (hlavně s Böckem) spřátelí. Protože sám kdysi přišel o psa, který byl Rexovi hodně podobný, má s Rexem soucit a ujímá se ho. Rex tak dostává novou chuť k práci i do života a celému týmu se začíná blýskat na lepší časy. Na začátku 5. řady opouští tým poslední z původní trojice Hölerer, jelikož zdědil hostinec po svém otci. Stejně jako kdysi Stockingerovi, ani jemu se neodchází od týmu lehce. Na jeho místo pak nastupuje nováček, vtipný komický puntičkář Fritz Kunz, který velmi dobře do týmu zapadá. Představitelé Rexe Komisař Rex (Rakousko) Reginald von Ravenhorst Rex je německý ovčák, jehož ztvárnilo hned několik psích hrdinů, je hlavní a v podstatě jedinou stálou postavou seriálu. Policejním psem byl už před tím, než se dostal na oddělení vražd. Má velkou zásluhu na řešení případů, on bývá tím, kdo najde ten pravý důkaz, a také vždy zastaví pachatele nebo pomůže k jeho dopadení. Bez něj by policisté ne každý případ vyřešili tak snadno. Prvním představitelem Rexe se stal rodák z bavorského Ingolstadtu Reginald von Ravenhorst (* 1991). Reginald žil společně se svými sourozenci, kteří ho v seriálu dublovali v nebezpečných scénách, v jednom německém útulku. Byl vybrán asi ze 40 uchazečů. Reginald coby Rex je velmi mazaný, což mnohokrát dokazuje. Na jeho finty je občas krátký i jeho pán, natožpak kolegové z práce, především Christian Böck, jenž s Rexem neustále soupeří o to, kdo z nich je chytřejší. Rex není pes, který si vystačí jen s „obyčejnými“ psími suchary a konzervami. Všichni členové vídeňské kriminálky si libují v houskách se salámem – prý kvůli nedostatku času na nákup – a o Rexovi ani nemluvě, ten je často ukradne svým lidským kolegům, samozřejmě za použití svých speciálních triků. Během seriálu Rex vystřídal hned několik pánů, tím prvním je jistý psovod Michael, jenž byl zastřelen při potyčce s vrahem. Rex byl jeho smrtí zdrcen, ale brzy se ho ujal mladý sympaťák Richard Moser, po jeho tragické smrti přišel sportovně založený Alexander Brandtner atd. Celkem měl asi 6 pánů. Zajímavostí je, že Reginald během natáčení odmítal slyšet na jméno „Rex“ a všichni členové štábu včetně herců ho museli oslovovat jeho pravým jménem. Po natočení dílu museli zvukaři scény s oslovením Reginalda upravit. Na konci páté série odešel do „psího důchodu“, ale i nadále občas na natáčení zavítal, aby se podíval na svého nástupce, mladšího kolegu Rhetta, případně ho i něco „doučil“. Skvěle spolu vycházeli. V seriálu strávil 5 let, od začátku natáčení roku 1994 do konce 5. série roku 1999 (67 dílů). Za jednu epizodu si „vydělal“ v přepočtu téměř 100 000 Kč, tudíž za celý seriál si vydělal přibližně 7 000 000 Kč – což je nějakých 247 233 €, tedy cca 3 402 133 šilinků (ATS), které tehdy byly oficiální rakouskou měnou – a to jen za natočené epizody. Honoráře získával např. i za zkoušky. Reginald zemřel roku 2003 ve věku 12 let. Rhett Rhett natáčel od roku 2000 (začátek šesté série, díl č. 68) do ukončení seriálu r. 2003 (díl č. 119, celkově 52 dílů). Také si zahrál coby štěně ve filmu Komisař Rex: Mladá léta z roku 1997. Když v seriálu nahradil svého staršího kolegu, byly mu tři roky, stejně jako Reginaldovi v době, kdy začínal. Rhett přežil svého psího učitele o 8 let, zemřel stářím roku 2011 ve věku 14 let. Návrat Komisaře Rexe (Itálie) V italském pokračování nazvaném Návrat komisaře Rexe, které se natáčelo do roku 2014, Rexe ztvárnili čtyři psi – Alex, Henry, Nick a Achi. Rexovi parťáci Richard Moser Šéf vídeňské kriminálky Richard Moser, přezdívaný „Richie“, je prvním Rexovým parťákem a pánem, psa se ujímá po smrti jeho předchozího majitele. Na začátku série se rozvádí se svou manželkou Ginou, která si s sebou odnese i veškerý nábytek. Důvodem jejich rozvodu je Richardova práce. On, jakožto kriminalista, musí být často pryč, v práci tráví více času než doma, ona by ho nejraději měla pořád u sebe. Rozvod Mosera psychicky velmi poznamená, podobně jako Rexe smrt jeho pána. Oba hlavní hrdinové se ocitli v podobné situaci, bez spřízněné duše. Rexovi hrozí utracení, a tak se Richard rozhodne vzít si ho k sobě a udělat z něj novou posilu vídeňské policie. I když se Rexovi zpočátku nechce, nakonec se rozmyslí a odejde společně s Richardem. Ani jeden tedy nezůstane sám. Richardův byt zůstal prázdný, a tak se oba mládenci musí znovu zařídit. Později se přestěhují do prostorného domu se zahradou. Zatímco jeden z kolegů Peter Höllerer přijme Rexe s naprostým klidem a nadšením, další kolega Ernst Stockinger z toho zrovna moc velkou radost nemá, psů se bojí, a když na něho Rex vybafne zpoza jeho stolu, rychlostí blesku opustí kancelář a nejradšji by se do ní už nevrátil. Brzy si ale na sebe zvyknou a s trochou nadsázky se dá říct, že se i spřátelí. Richard je velmi pohledný, sympatický, pohodový, má dobrý smysl pro humor, i když někdy má také svou náladu. Pro jeho povahu po něm nejednou hodí pohledem některá z žen, největší sympatie si získá u mladé pohledné veterinářky Sonji. Oba dva se záhy sblíží, což se moc nelíbí Rexovi, ten žárlí na každou ženu, která se k „Richimu“ jen přiblíží, chce mít svého pána jen pro sebe. Kvůli práci však na ni Richard nemá moc času, možná i to je jeden z důvodů, proč Sonja po nějaké době odletí studovat do USA. Richard má mnoho přátel, je velmi oblíben. On jako šéf je tím hnacím motorem pro ostatní. Jako služební vozidlo nejprve užívá šedé Alfa Romeo 155, později ho vymění za tmavé Audi A4. Richard Moser se objeví celkem ve 45 dílech, od 1. dílu 1. série do 4. dílu 4. série, kdy je zastřelen šíleným psychopatem, který je postrachem žen v celé Vídni. Moserův vrah se nakonec sám zastřelí, když uvidí Rexovy smutné oči. Rex znovu přichází o pána, sám však dlouho nezůstane. Komisaři Moserovi propůjčil své příjmení jeden ze scenáristů a původních autorů Peter Moser. V roli sympatického kriminalisty se představil slavný rakouský herec Tobias Moretti. Za svou dosavadní hereckou kariéru získal celkem 12 cen, z toho 5 právě za komisaře Mosera, tato role mu přinesla zatím největší popularitu a známost, pomohla mu též k dobrému hereckému startu, sice hrál už předtím, ale po „Rexovi“ se nabídky jen hrnuly. Kromě Komisaře Rexe se objevil též ve snímcích Julius Caesar, Ostrov pokladů či Mumie smrti, ale pro většinu světa bude pořád "Richie", touto rolí si zajistil nesmrtelnost. Poté, co Tobias seriál opustil, začal se plně věnovat rodině a svému velkému koníčku – farmaření, ovšem filmové nabídky stále přijímá. Kromě toho se také zajímá o rychlá auta či motorky, rád hraje golf. Za zmínku také stojí, že Komisař Rex se stal zatím jediným seriálem, ve kterém Moretti účinkoval. Jednou se nechal se slyšet, že na „Rexe“ (seriál i psa) velmi rád vzpomíná, má z natáčení spoustu zážitků, poznal skvělý herecký, filmařský i zvířecí kolektiv, ale že už by žádnou roli v seriálu nikdy nepřijal; a tuto svou přísahu také doposud neporušil. Ale třeba jednou, kdo ví... Alexander Brandtner Alexander Brandtner, přezdívaný „Alex“, nahradí Richarda Mosera ve funkci šéfa kriminálky a Rexova pána. Rexe obdrží v ne zrovna dobrém stavu, pes je opět zdrcen smrtí svého pána. Protože však Alex v minulosti již psa měl, skvěle ovládá psí řeč, brzy vrátí Rexovi chuť do života, záhy se stanou dobrými přáteli stejně jako se svými kolegy. Alex s Rexem se často dorozumívají jen pomocí gest, jimž rozumí jen oni dva. Když to kolega Christian Böck zkouší napodobit, nemá úspěch, Rex dělá, že mu nerozumí. Alexův první pes Arco zahynul během velké exploze, při níž sám Alex utrpěl lehkou poruchu sluchu na pravé straně. Alexovo tajemství „psí řeči“, resp. tajemství jeho schopnosti porozumět psům, tkví v tom, že prakticky od dětství vyrůstal mezi psy. Nedaleko jeho domu se totiž nacházelo cvičiště policejních psů. Po Arcově tragické smrti už nechtěl mít se psy nic společného, ale poté co zjistil, v jak špatném stavu Rex je, rozmyslí si to a ujme se ho. V porovnání s Richardem je Alex poněkud sportovněji založený a také aktivnější v práci, jelikož je mladší. Dříve, než se dal k policii, pracoval ve věznici, moc se tím ale nechlubí. Upoutá na sebe hned v prvním díle, kdy se jede představit svým kolegům. Ti zrovna vyšetřují případ, kdy v Dunaji bylo nalezeno tělo neznámého muže, jemuž někdo zdeformoval obličej a uřízl polštářky na prstech, aby jeho identifikace nebyla tak snadná. Muž byl nalezen v plastovém pytli, který ale policejním potápěčům uplaval. Když Alex uvidí pytel plující pryč, bez váhání pro něj skočí, aby zachránil důležitý důkazní materiál. Peter s Christianem byli nejprve zaskočeni, svého budoucího kolegu považovali za jakéhosi šílence, který skáče pro pytle, ale krátce nato se dozví pravdu – že se jedná o nového kolegu, šéfa vídeňské kriminálky a Rexova pána. Alexander Brandtner účinkuje v seriálu od 5. dílu 4. řady (46) do konce 7. řady (89), tedy celkem 44 dílů + role vraha v epizodě Amok. Byl ztvárněn populárním německým hercem Gedeonem Burkhardem, jenž se v seriálu objevil už dříve, konkrétně v 9. díle 1. série (díl s názvem „Amok“), kde si střihl zápornou roli pachatele. Na konkurzu si ho vybral sám Reginald von Ravenhorst, první představitel Rexe, s kterým si hned padli do oka. Během Gedeonova účinkování v seriálu Reginald odešel do „psího důchodu“ a na jeho místo nastoupil Rhett Butler, na kterého se Reginald občas přišel podívat. Lorenzo Fabbri První italský komisař a Rexův pán Lorenzo Fabbri je vrchní komisař římské kriminálky, který byl vyzván rakouskou policií, aby jim pomohl vyjasnit dvojnásobnou vraždu. Proto má namířeno z Říma do Vídně. Když cestuje zpátky do italské metropole, vezme si s sebou Rexe, který byl momentálně bez pána a neměl co na práci. Rex se stává dobrým pomocníkem při řešení vražd, s komisařem Lorenzem si rozumí. Fabbri miluje J. S. Bacha a rockovou hudbu 70. let. Také si libuje v tmavé barvě, nosí černé sako a používá i černé auto. Jedná se o velkého sympaťáka, a tak není divu, že má několik ctitelek, mezi nimi i vyšetřovatelku Katiu Martelliovou. Fabbri umírá ve druhé epizodě 14. řady, když v autě jeho známé vybuchne bomba. Na jeho místo nastupuje Davide Rivera. Lorenzo Fabbri byl představován Kasparem Capparonim a v seriálu účinkoval od 11. do 14. řady (druhého dílu). Davide Rivera Davide Rivera je o něco mladší nástupce Lorenze Fabbriho, nastupuje po jeho tragické smrti ve 2. díle 14. řady. Ujme se Rexe a záhy vytvoří sehraný tým. Davide v mládí ztratil oba rodiče, má silnou vůli a velké odhodlání. Na závěr 15. řady však Rivera bez vysvětlení mizí a v 16. řadě už se neobjevuje. Ztvárnil ho Ettore Bassi. Marco Terzani Marco Terzani nahradil na počátku 16. řady Davida Riveru poté, co z nevysvětlených důvodů mizí ze seriálu. Než přišel do Říma, strávil poslední roky v Jižní Americe bojem s drogami, avšak původem je z Toskánska. Marco je sportovní typ a rychle se s Rexem spřátelí. Mezi jeho koníčky patří box, vyzná se v japonských tetováních, sám několik tetování má. Měl bratra, který však zemřel a Marco z jeho smrti viní svého pozdějšího kolegu Carla Papiniho. Marco je zatím poslední Rexův pán, v seriálu účinkuje až do poslední série, do roku 2015. Představován Francescem Arcem. Další postavy Ernst Stockinger Ernst Stockinger, přezdívaný „Stocki“, je „pravou rukou“ Richarda Mosera. Stejně jako ostatní, i on má rád housku se salámem a klobásky. V seriálu se někdy jeví dost zmateně až komicky, vypadá, že neví, co má dělat, ovšem na druhé straně jeho teorie a myšlenkové pochody často pomůžou k dopadení pachatele. Stockinger má strach ze psů. Když Richard poprvé přivede Rexe, doslova se zděsí a uteče z kanceláře (resp. schová se za dveřmi). Chvíli mu potrvá, než si na nového psího kolegu zvykne, nesnáší, když na něj Rex skáče – postupem času však k sobě najdou cestu. „Stocki“ se od svých kolegů liší tím, že je ženatý, jeho žena se nakonec stává důvodem přeložení na jiné oddělení – na konci druhé série odchází z Vídně do Salcburku, kde – jak pravil bývalý kriminalista Max Koch – „pořád prší“. Ne, že by neměl rád své vídeňské kolegy, ovšem jak sám řekl, žena pro něho znamená více, a proto se jí snaží vyhovět, byť se mu s kolegy neloučí snadno. Jeho žena má v Salcburku převzít zubní ordinaci po svém otci a on jako „milující manžel“ musí s ní - vzhledem k tomu, že ona zůstala po studiích ve Vídni kvůli němu to vnímá i jako svou "povinnost a dluh" to nyní oplatit. Na Stockingerovo místo v úvodu 3. řady nastupuje mladý komisař Christian Böck. Ernsta Stockingera ztvárnil Karl Markovics. Zahrál si ve 29 dílech, je první postavou, která ze seriálu mizí. Když v „Rexovi“ skončí, objevuje se v hlavní roli spin-offu tohoto seriálu pod výstižným názvem „Stockinger“. Spin-off se zabývá jeho životem a řešením vražd v Salcburku. Nicméně tento seriál nedosáhl takového úspěchu jako jeho slavnější předchůdce, a tak nakonec vzniklo pouze 16 dílů. Peter Höllerer Asistent Richarda Mosera a Ernsta „Stockiho“ Stockingera, později Alexe Brandtnera a Christiana Böcka. Většinou nevyjíždí k případům v terénu, ale zůstává v kanceláři, kde listuje ve starých zežloutlých spisech a získává informace o hledaných osobách nebo důkazech týkajících se nějakým způsobem případů; poté je předává svým kolegům. Je důležitou součástí týmu, byť se to na první pohled nemusí zdát. Jde o člověka s velkou chutí k jídlu – je to na něm dost vidět. Seriál opouští po dlouhé době – v posledním díle 5. řady (díl č. 60 s názvem „Rex se mstí“), kdy zemře jeho otec a on zdědí rodinný podnik – hospůdku, o niž slíbil se postarat. Takže, kampak se asi půjde se svými kolegy rozloučit? Wolf Bachofner si svou postavu zahrál v úctyhodných 60 dílech, společně s Heinzem Weixelbraunem (Christian Böck) jsou hned na druhém místě v počtu epizod, ve kterých účinkovali (první je Gerhard Zemann, který se jako dr. Graf objevuje ve všech dílech). Když se Wolf rozhodl v seriálu skončit, byl nahrazen Martinem Weinkem coby Fritzem Kunzem. Max Koch Kriminalista ve výslužbě, bývalý šéf vídeňské policie. V minulosti vyšetřoval případ, kdy opilý mladík ukradl moped, ujel na něm a vyboural se: jednalo se o mladého Richarda Mosera. Kochovi bylo ale mladého muže líto, a proto mu nabídl práci u policie. Od té doby se oba spřátelili a Koch často Moserovi s některými případy pomáhal, a to i po odchodu do penze. Svěřil mu i vedení policie poté, co musel odejít do důchodu, čímž z Richarda udělal nového šéfa kriminálky ve Vídni. V seriálu se objevoval od 1. do 4. série (ovšem ne ve všech dílech), konkrétně do 4. dílu (45). Po Richardově tragické smrti seriál opustil a už se v něm neobjevil. Roli Maxe Kocha si zahrál rakouský herec Fritz Muliar (†2009). Dr. Leo Graff Patolog Leo Graff vždy zkoumá zavražděného, provede pitvu a většinou zjistí velmi důležitou informaci, která pak tvoří velmi důležité vodítko při vyšetřování. S oběma Rexovými pány si velmi dobře rozuměl. Graff je asi padesátiletý, šedovlasý a docela vysoký muž s knírem. Obvykle nosí béžový plášť, v pitevně bílý nemocniční oblek s motýlkem a brýle. Leo Graffa ztvárnil herec Gerhard Zemann (†2010) ve všech dílech Komisaře Rexe (1995–2001) a v jednom dílu Návratu komisaře Rexe (11. řada epizoda Smrtící zápas). Christian Böck Christian Böck nastupuje do seriálu poté, co Ernst Stockinger odešel do Salcburku. Poprvé se objevil v 1. díle 3. řady (30) s názvem „Závod smrti“. Chtěl své kolegy překvapit a svůj první případ vyřešit sám. Jelikož se jednalo o vraždu automobilového závodníka, přidal se k místní skupině nadšenců a začal s nimi závodit (měl tak dobrou příležitost získat užitečné informace, díky nimž by byl schopen případ vyřešit). Když se s ním Richard poprvé setkal, neměl ani tušení, že je to jeho nový kolega. O Christianovi by se dalo říct, že se stal největší obětí Rexových triků. Oba zkouší, kdo toho druhého vícekrát doběhne, a není přehnané říct, že Christian prohrává na plné čáře. Mazaný čtyřnohý komisař na něho neustále zkouší nové triky, a i když si chudák Christian myslí, že na Rexe vyzrál, vždy pohoří. Nejčastější spory jsou samozřejmě o housky se salámem! Ať mu ji Christian schová kamkoliv, Rex ji vždy najde. Policista ji jednou dokonce přitluče hřebíkem ke stolu, pak zkouší štěstí, když přes ni položí pravítko s tužkami („...protože když bude Rex chtít housku dostat, tužky spadnou a to mě upozorní“, myslel si policista), zkouší ji též přivázat provázkem a popotáhnout ji vždy, když už ji Rex skoro má – ale i to je k ničemu. Také trik, že "chlupatý kolega" má v housce místo salámu sýr nebyl špatný, ale cožpak inteligentní šelma nerozezná maso od mléčného výrobku? Psi možná hůře vidí, ale rozhodně lépe cítí. Mazaný chlupáč lidskému kolegovi také s oblibou schovává boty, ničí kravatu nebo kalhoty, dokonce mu do boty nalije vodu, zahrabe mobil nebo sebere klíče od auta. A je celkem jasné, co požaduje za to, když věci vrátí. Samozřejmě housku! No zkrátka, na Rexe jsou prostě všichni krátcí. Ten to ovšem nemyslí špatně – chce si jen hrát. Christian společně s Alexem na konci sedmé řady mizí (89. díl). Postavu ztvárnil Heinz Weixelbraun. Fritz Kunz Nástupce Petera Höllerera, asistent nejprve Alexe, poté Marca a Niki. Fritz se stejně jako jeho předchůdce u případů v terénu moc neobjevuje, vyřizuje administrativu a shání informace o pachatelích, velký důraz klade na statistiku. Zpočátku nemá s kriminálkou žádné zkušenosti – před nástupem na oddělení vražd totiž vyšetřoval loupeže. Jeho jedinou negativní vlastností je, že je velký puntičkář: chce mít naprostý pořádek, stůl bez jediného smítka prachu a všechno dokonale srovnané (dokonce si rovná spisy na stole podle pravítka, stejně tak i tužky, všechno geometricky přesné). Ovšem chytrý Rex, kterému se to stejně jako ostatním nelíbí, opět zasáhne a věci na stole „srovná“ po svém, aby nevypadal tak nedotčeně. Christian to výstižně okomentuje: „Teď to, Fritzi, aspoň vypadá, že jsi pracoval“. Společně s Rexem také na něho zkouší různé finty. Bručivý, místy znuděný, otrávený policista byl ztvárněn Martinem Weinkem. V seriálu se objevuje poměrně dlouho, od 1. dílu 6. řady (61) až do konce seriálu (4. díl, 10. řada, celkem 119. díl), celkem 58 dílů. Poté byl seriál ukončen, nicméně r. 2008 bylo natáčení obnoveno, ovšem v novém prostředí, pod novým názvem a s novými herci – konkrétně v Římě pod názvem „Návrat komisaře Rexe“. Martin Weinek coby Fritz Kunz se společně s Gerhardem Zemannem (dr. Leo Graf) jako jediní z původního seriálu objeví i v jednom dílu v tomto italském pokračování. Giandomenico Morini Inspektor, s Lorenzem Fabbrim pracoval osm let. Velmi často se stával terčem vtípků Lorenza i Rexe. Měl rybičku, kterou pojmenoval Filippo, ale protože si uvědomil, že Filippo se jmenuje i šéf oddělení, před Gorim jí říkal Filiberto. Na konci třetí řady se Morini přestěhuje do Milána, a jeho spolupráce s Fabbrim a Rexem tak končí. Hrál ho Fabio Ferri. Alberto Monterosso Inspektor nahrazující od 14. řady Moriniho. V 17. řadě se přesouvá spolu s Rexem a Terzanim na nové působiště. Jeho roli ztvárnil Domenico Fortunato. Katia Martelliová Inspektorka vědeckého týmu, v práci vždy jedná efektivně a profesionálně. Je zamilovaná do komisaře Fabbriho, ten se jí ale vyhýbá. Další překážkou v jejich vztahu je Rex, který ke svému pánovi žádnou ženu nepustí. V seriálu ji ztvárnila Pilar Abella. Filippo Gori Vedoucí italského oddělení, který nemá rád jakákoliv zvířata a zejména psy. Jeho názor změní až Rex. Poprvé se objevil v 2. díle 11. řady jako nadřízený Lorenza Fabbriho. Gori je hlavní postavou až do konce 16. řady, v 1. díle následující řady jsou totiž Rex, komisař Terzani i jeho asistent Monterosso přeloženi do jiného římského komisařství. V posledních dvou řadách seriálu se Gori objevuje jen příležitostně, aby svým bývalým podřízeným pomohl. Ztvárnil ho Augusto Zucchi. Týmy a sestavy z původního seriálu Komisař Rex a výskyt postav Týmy a sestavy z původního seriálu Komisař Rex (mimo italská pokračování, Návrat Komisaře Rexe a Komisař Rex na stopě): Přehled řad Postavy Titulní píseň Hudbu ke znělce seriálu složil hudebník Gerd Schuller, jenž proslul mj. hudbou k reklamám. Text přidala Kathy Sampson, která je zároveň i interpretkou. I když je znělka zpívaná v angličtině, na její kvalitě a popularitě (a v podstatě i na kvalitě celého seriálu) to neubralo. Skladba s názvem „A Good Friend“ (česky „Dobrý přítel“; německy „ Der Gute Freund“) má celkem tři verze, jak se mění hlavní komisaři (Moser, Brandtner, Hoffmann), mění se i úvodní znělka, a to jak textově, tak i délkově. Od 8. série také dojde ke změně názvu – „The Best Team“ (česky „Nejlepší tým“; německy „Am Beste Team“). Skladba zní zároveň i na konci každého dílu a v podstatě popisuje Rexe jako nedílnou součást policie, vystihuje jeho vlastnosti a důležitost. Místa natáčení Komisař Rex (Rakousko) Seriál je zasazen do Vídně, v seriálu je možné spatřit její velkou část včetně okolí. Autoři diváky nepřipravili o žádnou důležitou vídeňskou stavbu – ty nejvýznamnější budovy je možné spatřit hned během úvodních titulků: katedrála sv. Štěpána, ruské kolo v Prateru, budova Opery, secesní galerie, Parlament a Radnice. Jako komisařství, kde se nacházela kancelář vídeňské kriminálky, posloužila budova Justičního paláce. Symboly Vídně jsou v seriálu často zmiňovány a některé díly se zde přímo odehrávají. Ocenění a nominace Televizní seriály vysílané do roku 2015 Rakouské kriminální televizní seriály Italské kriminální televizní seriály Fiktivní psi Televizní seriály o psech


388 36 43 85 - telefonní číslo 388-364-385 388364385 388364385 ☎ O2 Czech Republic ☎ Lisek ☎ 04/08/2008 ☎ Další komentáře k číslu 388364385 388-364385 - NEZPŘÍSTUPNĚNÉ IDENTITA // Kdo volání z 388 36 43 85 ? 388-364385 - 388 364 385 , 388 36 43 85 , (388)364385 , 00420388364385 , 388-364-385 , 38-8364385 , 388.364.385 , +420-388-36-4385 , (+420)388364385 , +420 388 36 43 85 , +420388364385 , 388-364385 | Vše, co potřebujete vědět o 388-364-385 388 36 43 85 (388 364 385) - Kdo je vlastníkem tohoto čísla? 388-364385 je známé jako Marketing a bere se jako OK takže doporučujeme Hovor můžete vzít! 388 364 385 388364385 Česká republika Praha 388-364385, 388 36 43 85 (00420388364385) – neznámé 388364385 – Počet hodnocení: × Neutrální – neznámé 388 364 385 - Kdo volá? Marketing OK 388 36 43 85 868839710 - 120283150 - 860408235 - 390548321 - 231170824 - 329593516 - 888172805 - 681432048 - 707810698 - 101224790 - 991993276 - 690714735 - 316230972 - 376909862 - 318615208 - 888212749 - 816708931 - 208515029 - 912528063 - 690951780 - 408370416 - 521818624 - 284664507 - 955767894 - 452294325 - 743410256 - 230972590 - 251426017 - 165147930 - 595228903 - 277936748 - 570975428 - 904086905 - 746043207 - 679792361 - 446991604 - 596047253 - 474489067 - 201418679 - 837801582 - 931769842 - 983756874 - 810475061 - 111350914 - 365135724 - 625919570 - 776786025 - 108408175 - 791290413 - 705628970 - 836298154 - 967896841 - 310275890 - 381607482 - 867809826 - 751114625 - 525615780 - 299556029 - 638728514 - 875493786 - 554910546 - 603691746 - 820616295 - 682337580 - 694692041 - 992565028 - 850162078 - 314892508 - 453920493 - 916976938 - 376378124 - 818224798 - 446760437 - 183596728 - 985210985 - 829779140 - 644316740 - 435827594 - 888354876 - 725879140 - 301750173 - 639653182 - 430373456 - 310090725 - 539706482 - 252947936 - 739815647 - 853753017 - 156350426 - 716854283 - 258854391 - 241478240 - 625674591 - 963807639 - 472330197 - 314397426 - 394005168 - 257097516 - 813265724 - 387843728 - taygo.ovh - zjistěte kdo volal / obtěžující a zmeškaná neznámá telefonní čísla Telefonní číslo 388364385 388364386 388364387 388364388 388364389 388364390 388364391 388364392 388364393 388364394 388364395 388364396 388364397 388364398 388364399 388364400 388364401 388364402 388364403 388364404 388364405 388364406 388364407 388364408 388364409 388364410 388364411 388364412 388364413 388364414 388364415 388364416 388364417 388364418 388364419 388364384 388364383 388364382 388364381 388364380 388364379 388364378 388364377 388364376 388364375 388364374 388364373 388364372 388364371 388364370 388364369 388364368 388364367 388364366 388364365 388364364 388364363 388364362 388364361 388364360 388364359 388364358 388364357 388364356 388364355 388364354 388364353 388364352 388364351 Siguiente: 388364386 Anterior: 388364384