text: Saturn je v pořadí planet na šestém místě a po Jupiteru druhá největší planeta sluneční soustavy. Planeta byla pozorována již starověkými astronomy a byla pojmenována po římském bohu Saturnovi, který byl obdobou řeckého boha Krona. Astronomický symbol pro Saturn je ♄. Saturn patří mezi velké plynné obry, pro které je typické, že nemají pevný povrch, ale pouze hustou atmosféru, která postupně přechází do pláště. Atmosféra je tvořena převážně lehkými plyny, a to hlavně vodíkem, který tvoří 96,3 % jejího objemu. Při pozorování Saturnu z dálky je planeta světle žlutá, což způsobuje vrstva mraků s nejasnými pásy různých barevných odstínů, které jsou přibližně rovnoběžné s rovníkem planety. Teplota v horní oblačné vrstvě atmosféry dosahuje −140 °C. Objem planety je 764krát větší než objem Země, má však ze všech planet nejmenší hustotu, která dosahuje pouze 0,6873 g/cm3. Jedná se o jedinou planetu ve sluneční soustavě, která má menší střední hustotu než voda. Saturn je znám svou mohutnou soustavou planetárních prstenců, které jsou viditelné ze Země i malým dalekohledem. Vedle prstenců, které se značí velkými písmeny latinské abecedy, obíhá kolem planety také početná rodina měsíců, jichž je ke květnu 2023 potvrzeno 145. Největší z nich je Titan, který má jako jediný měsíc ve sluneční soustavě hustou atmosféru. Jeden oběh okolo Slunce vykoná Saturn za 29,46 pozemského roku. Na noční obloze je snadno pozorovatelný pouhým okem jako nažloutlý neblikavý objekt, jasností srovnatelný s nejjasnějšími hvězdami. Od ekliptiky se nikdy nevzdálí na větší úhlovou vzdálenost než 2,5°. Přechod jedním znamením zvěrokruhu trvá více než 2 roky. Vznik a vývoj planety Saturn Předpokládá se, že Saturn vznikl stejným procesem jako Jupiter z protoplanetárního disku před 4,6 až 4,7 miliardami let. Existují dvě hlavní teorie, jak mohly velké plynné planety vzniknout a zformovat se do současné podoby. Jedná se o teorii akrece a teorii gravitačního kolapsu. Teorie akrece předpokládá, že se v protoplanetárním disku postupně slepovaly drobné prachové částice, čímž začaly vznikat větší částice až posléze balvany. Neustálé srážky těles vedly k jejich narůstání, až vznikla tělesa o velikosti několik tisíc kilometrů. Tato velká železokamenitá tělesa se stala zárodky terestrických planet. Předpokládá se, že podobná tělesa mohla vzniknout i ve vzdálenějších oblastech sluneční soustavy, kde vlivem velké gravitace začala strhávat do svého okolí plyn a prach, který se postupně začal nabalovat na pevné jádro, až planeta dorostla do dnešní velikosti. Protože úniková rychlost na povrchu Saturnu dosahuje 35,49 km/s, což daleko převyšuje tepelnou rychlost molekul, zůstalo na něm nejspíše původní složení atmosféry, kterou nabalil už během vzniku z protoplanetárního disku. Teorie gravitačního kolapsu na druhou stranu předpokládá, že velké planety nevznikaly postupným slepováním drobných částic, ale poměrně rychlým smrštěním z nahuštěného shluku v zárodečném disku podobným způsobem, který je znám při vzniku hvězd. Podle teorie několika gravitačních kolapsů, jejímž autorem je Alan Boss z Carnegie Institution of Washington, byl vznik plynných obrů krátký a v případě Saturnu trval jen několik století. Vznik velkých Saturnových měsíců proběhl pravděpodobně stejným způsobem, jako vznikaly kamenné planety. Jelikož je však Saturn velmi vzdálen od Slunce, v žádné z fází vzniku měsíců nevystoupila teplota na vysoké hodnoty jako v případě okolí Jupitera. Vlivem nízkých teplot tak nedošlo k úniku lehce tavitelných látek z původního disku okolo vznikající planety. Předpokládá se, že proto je v Saturnově měsíční soustavě tak vysoké zastoupení vodního ledu. Menší a zpětně obíhající měsíce jsou nejspíše jako v jiných případech zachycené planetky pocházející z jiných oblastí sluneční soustavy. Fyzikální a chemické vlastnosti Saturn je nejvíce zploštělá planeta ve sluneční soustavě. Její rovníkový průměr je přibližně o 10 % větší než polární průměr (rovníkový průměr je 120 536 km, polární průměr je 108 728 km). Možným vysvětlením tohoto jevu je rychlá rotace a spíše tekutá než pevná fáze vodíku v jádře planety, která se působením vnitřního tlaku nevypařuje až do teploty 7000 K. Podobně jako Jupiter i Saturn vyzařuje více energie (např. v podobě tepla 1,78 krát více tepla než dostává od Slunce), což je způsobeno nejspíše klesáním hélia do spodnějších vrstev v atmosféře Saturnu. Složení Saturn se podobně jako Jupiter celkově skládá ze 96.3 % vodíku a 3 % hélia se stopami metanu, vody a amoniaku. Toto složení odpovídá složení původní mlhoviny, ze které se zformovaly všechny planety sluneční soustavy. Předpokládá se, že jádro planety je tvořeno z kovového vodíku či hélia (nebo sloučeniny těchto dvou kovů), což je způsobeno obrovským tlakem panujícím uvnitř planety. Teplota v jádře se odhaduje na 12 000 K. Podle údajů získaných během průletu sondy Voyager 1 je poměr vodíku ku héliu v atmosféře 9:1. Vnitřní stavba Se vzrůstající hloubkou teplota a tlak ve vnitřku planety narůstá vlivem nadložních vrstev. Mezi atmosférou, povrchem, pláštěm a jádrem nejsou zřetelné hranice. Už 500 km pod vrcholky mraků vodík přechází do kapalného skupenství a vytváří globální oceán tekutého vodíku. Blíže ke středu planety získává kapalný vodík stále více vlastností kovů. Asi v hloubce 25 000 až 33 000 km pod vrchními mraky začíná vrstva tekutého kovového vodíku, která má hloubku přibližně 20 000 km. Kovový vodík je forma vodíku se zvláštními vlastnostmi, mezi které patří velmi dobrá elektrická vodivost. Jádro planety má přibližně 25 000 km v průměru a tvoří ho pravděpodobně směs skalnatého materiálu a podle některých údajů i ledu. Teplota ve vnitřním jádře je podle odhadů 12 000 K, tlak se odhaduje na 8 miliónů MPa. Hmotnost jádra je 22 násobek hmotnosti Země. Atmosféra Atmosféra Saturnu se skládá téměř výhradně z vodíku a hélia. Největší zastoupení má molekulární vodík (96,3 %), který je následován héliem (3,25 %). Malý obsah hélia se vysvětluje tím, že těžší hélium klesá přes vodíkovou vrstvu blíže k jádru, kde se hromadí. V horních vrstvách atmosféry se vyskytuje také krystalický amoniak. Vyjma těchto látek obsahuje atmosféra také malé množství metanu a dalších uhlovodíků. Atmosféra Saturnu je vlivem vzdálenosti od Slunce chladnější než atmosféra Jupiteru, ale nacházejí se v ní komplexnější molekuly, například ethan a jiné deriváty metanu. Ionosféra, extrémně řídká ionizovaná vrstva atmosféry Saturnu, sahá až po prstenec C. Nejvrchnější vrstva atmosféry absorbuje ultrafialové záření, což vede ke vzniku mlžného oparu. Mlha vzniká na polokouli, která je právě nakloněna ke Slunci. V horních mracích dosahuje teplota přibližně −140 °C. S mocností atmosféry směrem k nitru planety postupně roste teplota, což ovlivňuje skupenství různých chemických sloučenin v atmosféře a má za následek vznik mraků různého složení v různých výškových hladinách. Nejvyšší vrstvu tvoří krystalky čpavkového ledu. Pod nimi se nachází vrstva mraků ze siřičitanu amonného. Předpokládá se, že nejnižší vrstvu tvoří mraky tvořené z vodního ledu. K jádru planety padají kapky heliového deště. Přeměna jejich pohybové energie na tepelnou způsobuje, že Saturn vyzařuje přibližně 1,78krát větší množství energie, než dostává od Slunce. Vyzařování energie do okolí pravděpodobně pomáhá ještě další mechanismus, gravitační kolaps (tzv. Kelvinova–Helmholtzova nestabilita) podobně jako v případě Jupiteru. Nejchladnější částí atmosféry jsou póly, ale americké sondy Voyager 1 a Voyager 2 překvapivě naměřily nízké teploty i ve středu rovníkového pásu. Žlutá barva planety je způsobena odrazem slunečního světla od horních mraků. Na podrobných záběrech ze sondy Cassini se však atmosféra jeví jako modrá. Bob West z Jet Propulsion Laboratory, člen zobrazovacího týmu Cassini, prohlásil: „Byli jsme velmi překvapeni. Saturn by měl být žlutý.“ Při pozorování z nižších vrstev atmosféry by se obloha Saturnu jevila modrá. Modrá barva je pravděpodobně způsobena rozptylem slunečního světla vlivem tzv. Rayleighova rozptylu na molekulách atmosféry podobně jako tomu je v atmosféře Země. Zatímco světlo na Zemi se rozptyluje na molekulárním dusíku a kyslíku, v atmosféře Saturnu se rozptyluje na molekulárním vodíku. Stále však není jasné, proč je severnější polokoule mnohem výrazněji modrá než jižní. Podle jedné hypotézy je to způsobeno tím, že jižní polokoule obsahuje mnohem více mraků, které se podílejí na žluté barvě planety. Počasí a atmosférické útvary V Saturnově atmosféře vanou větry, které dosahují rychlosti až 400 m/s v oblasti pólů, v rovníkové oblasti dosahují rychlosti až 500 m/s, což je pětkrát více než nejrychlejší větry na Jupiteru. Převážná část větrů směřuje východním směrem a přebírají rotaci planety. Západním směrem vanou pouze slabší větry v severních šířkách. Větry se projevují pohybem mraků a vytvářením tmavších pásem oblaků rovnoběžných s rovníkem a světlejších pásem mezi nimi. V důsledku metanového zákalu ve velkých výškách však tyto oblačné pásy nejsou tak kontrastní jako v případě Jupiteru. Polární zploštění působí střídání světlejších a tmavších pruhů v atmosféře, které obíhají rovnoběžně s rovníkem. Různé zbarvení pruhů je způsobeno rozdílným chemickým složením a různě silnou oblačností. Atmosférické pásy jsou méně výrazné než u Jupitera a v oblasti rovníku jsou i širší. Podle jiného zdroje jsou pásy naopak tenčí a mají složitější, i když méně výraznou strukturu než pásy Jupitera. Výraznými atmosférickými útvary jsou světlé skvrny podobné tlakovým nížím na Zemi, ale mnohonásobně větší. Jsou vytvářeny konvektivními proudy v atmosféře. Je pro ně typické, že rychle mění tvar a po čase zmizí. Bílé skvrny jsou pravděpodobně velké výbuchy plynů z vnitřních oblastí planety. Dalšími projevy konvekce jsou vlnové řetězce. V prosinci roku 1994 objevil Hubbleův dalekohled bílé bouřkové víry ve tvaru klínu, jeden z největších pozorovaných bouřkových útvarů v atmosféře Saturnu. Bouře se nacházela těsně nad jeho rovníkem a způsoboval ji proud přehřátých plynů stoupajících z nejnižších vrstev atmosféry. Novější snímky zobrazily její pohyb a detailně zachytily změny její struktury. Bílé bouřkové mraky byly tvořeny krystalky amoniaku. V červnu až září roku 2004 bylo možno pozorovat intenzivní rádiové emise, které dostaly jméno Dračí bouře. Generátorem radiového záření byly silné výboje statické energie. Tento gigantický hurikán byl poháněn energií, kterou produkovaly dynamické procesy v hlubších částech atmosféry. Dračí bouře se nachází v páse zvaném „Alej bouřek“. Polární útvary Dne 4. února 2004 objevil Glenn S. Orton a Padma Yanamandra-Fisherová pomocí přístroje Long Wavelength Spectrometer na Keckově observatoři relativně teplý polární vír, první případ teplé polární čepičky ve sluneční soustavě. Během měření byl pozorován nárůst teploty z 88 K na 89 K a později až na 91 K v oblasti pólů. Jde o nejteplejší místo na planetě. Polární víry na Zemi, Jupiteru, Marsu a Venuši jsou chladnější než jejich okolí, polární vír v jižních šířkách Saturnu je však teplejší než okolí. Neobvyklá je celá teplejší kompaktní oblast na póle planety. Na Zemi je tento efekt pouze krátkodobý, avšak na Saturnu se jedná o dlouhodobý jev. Z pozorování se zjistilo, že teplota výrazně stoupá na 70° jižní šířky a opět na 87°. Toto náhlé zvýšení teploty pravděpodobně způsobuje koncentrace částic v okolí jižního pólu, které absorbují sluneční světlo a teplo. Šestiúhelník (hexagon) Okolo severního pólu planety obíhá záhadná struktura ve tvaru šestiúhelníku (anglicky hexagonal cloud). První snímky tohoto útvaru pocházejí již od sondy Voyager 1 a 2, podrobnější snímky útvaru pak přinesla sonda Cassini. Z pozorování za dlouhý čas vyplývá, že šestiúhelník s průměrem 25 000 km je stabilní a nejedná se o krátkodobý jev. Jeho strany a úhly jsou pravidelné. Tento útvar do určité míry připomíná atmosférické víry nad zemskými póly, planetology však zaráží, že nemá zaoblený tvar. Šestiúhelník je vnořený 100 km do atmosféry a zachovává si svůj tvar minimálně do 75 km hloubky. V současnosti je tento útvar zahalený do tmy polární noci, proto ho sonda Cassini může pozorovat jen pomocí infračerveného mapovacího spektrometru. Vědci z oxfordské univerzity prováděli experimenty s dynamikou tekutin a podařilo se jim dosáhnout obdobného šestiúhelníkového tvaru. V rotujícím válci s vodou vytvořili další proudy, po obarvení tekutin viděli podobný šestiúhelník. To nasvědčuje tomu, že hexagon na severním pólu Saturnu skutečně je výsledkem dynamické interakce mezi jednotlivými proudy v atmosféře. Roční období Na Saturnu se střídají dvě roční období a to léto a zima. Léto nastává, když je Saturn nakloněný ke Slunci tak, že je Slunce v rovině s prstenci Saturnu a sluneční paprsky dopadají na povrch pod menším úhlem než v zimě, a tedy se jich méně odráží do okolního prostředí. Tato dvě roční období se na planetě střídají přibližně každých 15 let. Na planetě se však roční období nijak neprojevují, což je způsobeno vlivem atmosféry a vnitřními procesy v Saturnu. Ve výskytu mohutných bouřkových útvarů se však projevuje jistá periodicita. Mezi výskytem třech největších dosud pozorovaných útvarů uplynulo vždy přibližně 57 let, což jsou 2 oběhy Saturnu kolem Slunce. Pozorování je však zatím příliš málo na to, aby mohli vědci tvrdit, že výskyt velkých bouřek je pravidelný a souvisí s příchodem léta na severní polokouli planety. Magnetosféra Magnetické pole Saturnu objevila sonda Pioneer 11 v roce 1979. Má mnohem menší intenzitu než magnetické pole Jupiteru a jde o nejslabší magnetické pole mezi všemi plynnými obry. Na rovníku dosahuje hodnoty 21 μT, a je tedy jen o málo silnější než magnetické pole Země. Ve srovnání s pozemským magnetickým polem však Saturnovo pole vykazuje silnější dipólový charakter a současně je magnetické osa téměř rovnoběžná s rotační osou planety. Orientace magnetického pólu je stejná jako u Jupiteru. Magnetické pole je nejspíše generováno hydromagnetickým dynamem, které je o něco hlouběji než v případě Jupitera. Magnetosféra sahá daleko do prostoru, ale vlivem slunečního větru není podobně jako u ostatních planet stejně rozsáhlá na obě strany. Na přivrácené straně ke Slunci je pole vlivem tlaku proudících částic deformováno směrem k planetě tvořící plazmový torus, který je největší v celé sluneční soustavě. Pole sahá do vzdálenosti asi 1,1 miliónu km, na odvrácené straně bude protaženo do chvostu, který se táhne za planetou, ale jeho délka není v současnosti známá. V magnetosféře Saturnu se nacházejí všechny jeho prstence a měsíce. Oproti jiným magnetosférám však Saturnova vykazuje odchylky v poli, které nejspíše souvisejí s přítomností prstenců kolem planety. Nabité částice v magnetosféře obíhají planetu stejnou rychlostí jakou ona rotuje kolem své osy. V oblasti dráhy Titánu dosahuje rychlost pohybu částic až 193 km/s, takže částice měsíc při jeho oběhu dokonce předbíhají, jelikož ten obíhá pomaleji. Atomy vodíku v prstenci však nejsou ionizované, a proto se nezúčastňují pohybu částic magnetosféry. Vlivem existence magnetosféry se v oblasti pólů příležitostně vyskytují polární záře, které jsou viditelné v ultrafialové části spektra. Ve viditelném spektru nebyly polární záře zatím pozorovány, což může souviset s tím, že jsou slabší než na Jupiteru a jejich pozorování je rušeno odrazy a rozptýleným světlem na prstencích planety. Pozorované polární záře sahají až 1 600 km nad oblačnou vrstvu planety. Sledováním zmenšování a zvětšování se polární záře mohou astronomové na dálku sledovat atmosféru planety a současně i její magnetické pole. Novější studie polární záře založené na pozorování sondy Cassini a Hubbleova dalekohledu ukázaly, že polární záře Saturnu se liší od polárních září jiných planet. Pozorovaný polární prstenec často není spojitý a má tvar neúplného kruhu, oproti pozemské polární záři se v průměru na obloze vyskytuje i po delší čas. Z přítomnosti magnetosféry vyplývá i přítomnost radiačních pásů planety, tedy oblastí kolem rovníku, ve kterých se zachytávají částice slunečního větru. Záření z radiačních pásů je tak slabé, že na rozdíl od záření Jupiterových pásů není měřitelné soudobými přístroji ze Země. V blízkosti prstenců a měsíců nejsou radiační pásy spojité, protože jejich částice pohlcují elektricky nabité částice slunečního větru. Nejmenší částice prstence však po srážce s nabitými částicemi radiačního pásu opouští prstenec a přidávají se ke stacionárně rotujícím částicím magnetosféry. Dráha a rotace Saturn obíhá Slunce ve střední vzdálenosti 1426,9 miliónu km, což je přibližně dvojnásobek vzdálenosti Jupitera od Slunce a téměř desetinásobek vzdálenosti Země od Slunce. Oběžná dráha je eliptická, blízká kruhové. Odklon osy od kolmice na ekliptiku je 26,7°, zhruba o 4 stupně více, než je skloněna rotační osa Země. Sklon osy rotace planety vůči oběžné dráze Země má velký význam z hlediska viditelnosti Saturnových prstenců ze Země, kdy jsou vidět lépe či hůře, v závislosti na jejich sklonu vůči pozemskému pozorovateli a množství odráženého slunečního světla směrem k pozorovateli. Sklon osy rotace se bude nadále zvětšovat. Oběžná rychlost dosahuje 9,66 km/s, což odpovídá 34 703 km/h. Jedna otočka planety kolem vlastní osy trvá 10,66 hodiny. Saturn se tak řadí mezi planety s nejkratším dnem. Rychlejší rotaci má již pouze Jupiter. Rotace je diferenciální, což znamená, že rychlost není ve všech částech planety stejná. Klesá od rovníku směrem k pólu. Na rovníku vykoná jednu otočku za 10 h a 14 min, kdežto například na 57° šířky trvá jedna otočka již 11 hodin a 7,5 minuty. Prstence Saturnovy prstence mají celkový průměr 420 000 km, ale tlusté jsou až na výjimky maximálně několik set metrů. Jsou tvořeny ledovými úlomky, prachem, kamením a balvany, které nemají průměr větší než několik metrů. Mezi prstenci leží dráhy nejvnitřnějších měsíců. Měsíc Pan obíhá v mezeře nazývané Enckeho dělení ve vnější části prstence A. Jiný měsíc Atlas obíhá na okraji prstence A, zatímco Prometheus a Pandora obíhají každý z jedné strany prstence F. Některé měsíce nalezneme na shodných drahách. Saturn má nejvýraznější a nejjasnější soustavu prstenců ze všech planet sluneční soustavy. Původně byly známé jedině Saturnovy prstence a planeta Saturn byla těmito prstenci ojedinělá. Až v roce 1977 byly objeveny nevýrazné prstence okolo planety Uran a poté i okolo Jupitera a Neptunu. Prstence jsou tvořeny velkým množstvím drobných částeček různé velikosti od prachových zrnek až po objekty velké desítky metrů. Pravděpodobně se jedná o kousky hornin obohacené kousky vodního ledu. Každá částice obíhá planetu samostatně okolo rovníku a při oběhu se řídí Keplerovými zákony. Znamená to, že nejbližší částice obíhají Saturn nejrychleji (jednou za 4,9 hodiny) a nejvzdálenější pomaleji (jednou za 2 dny). Přelety sond ukázaly, že hlavní prstence jsou tvořeny množstvím malých jemných prstenců. Původ prstenců není do dneška zcela jasně vysvětlen. Jedna teorie předpokládá, že se zformovaly přirozeně z původního materiálu protoplanetárního disku, dle jiné teorie se jedná o měsíc rozpadlý vlivem slapových sil. Odhaduje se, že celková hmotnost prstenců dosahuje pouze 1 % hmotnosti pozemského Měsíce. Ukazuje se totiž, že prstence jsou jen 10 až 100 miliónů let staré. Zvláštností je poslední prstenec Saturnu, který je velmi řídký a nachází se ve vzdálenosti téměř 100× větší než „klasické“ prstence. Byl objeven v roce 2009 Spitzerovým vesmírným dalekohledem při pozorování v infračervené oblasti spektra. Předpokládá se, že je složen pouze z jemných prachových částic, které jen málo odrážejí viditelné světlo. To spolu s jeho extrémně nízkou hustotou způsobuje, že není v klasických dalekohledech pozorovatelný. Existuje podezření, že jde o materiál vytržený z měsíce Phoebe. Celkově se „klasické“ prstence dělí směrem od planety na D, C, B, A, F, G a E. Jednotlivé prstence jsou od sebe odděleny mezerou. Nejvzdálenější část systému Saturnových prstenců viditelných ze Země tvoří prstenec A. Prstenec A je od nejširšího a nejjasnějšího prstence B oddělen tmavou mezerou širokou 4500 km zvanou Cassiniho dělení, která je viditelná v dalekohledu o průměru alespoň 7,5 cm. Následuje částečně průhledný prstenec C. Slabší prstence D a F leží uvnitř a vně viditelných prstenců. Jiné dva prstence G a E leží za prstencem F. V roce 2004 objevila sonda Cassini náznaky dalších prstenců, které dostaly předběžná označení R/2004 S1 a R/2004 S2. Ani v mezerách mezi prstenci však není úplně prázdný prostor, jelikož jsou vyplněny řadou slabých prstenců. Celkově komplex prstenců zabírá přibližně 250 000 km a má tloušťku jen okolo stovek m, ale většinou jsou prstence tenčí. Výjimkou je prstenec E, jehož tloušťka se odhaduje na 300 000 km, a nově objevený řídký prstenec, který se rozprostírá ve vzdálenosti 6 až 12 miliónů km od Saturnu a jehož tloušťka je přibližně 20× větší než je průměr Saturnu. Měsíce Doposud je ke květnu 2023 známo 145 měsíců Saturnu, z čehož 53 měsíců je pojmenováno a 30 měsíců má provizorní označení. Nejbližší objevený měsíc Pan obíhá ve vzdálenosti 133 583 km, nejvzdálenější pojmenovaný měsíc je Ymir ve vzdálenosti 23 100 000 km. Pouze 4 nebo 6 největších měsíců má kulatý tvar, ostatní jsou nepravidelné. Vlivem zlepšování pozorovacích metod a techniky neustále přibývají nalezené měsíce. Před lety sond Voyager bylo známo pouze 9 měsíců, ale za posledních 20 let se jejich počet více než zdvojnásobil. Největším měsícem Saturnu je Titan o průměru 5 150 km, který byl objeven jako první. Titan je větší než planeta Merkur a je obklopen vlastní hustou atmosférou složenou hlavně z molekulárního dusíku a metanu. Po Ganymedovi je druhým největším měsícem sluneční soustavy a je jediným měsícem s hustou atmosférou. Jeho povrch je pevný, ale na jeho povrchu je už potvrzeno minimálně jedno jezero tekutých uhlovodíků. Povrchové teploty na Titanu dosahují asi −178 °C a tlak 160 kPa. Titan se stal po Měsíci druhým měsícem, na kterém přistála evropsko-americká sonda — Huygens. Druhý největší měsíc Saturnu je Rhea, největší známý měsíc ve sluneční soustavě bez atmosféry. Skládá se ze směsi vodního ledu a křemičitanů. Je možné, že má malé kamenité jádro. Spolu s měsícem Japetem je viditelný i pomocí malých dalekohledů. Japetus je zvláštní tím, že jedna polokoule je světlá a druhá tmavá a kolem rovníku se táhne vysoký hřeben. Podobný zvláštní jev vykazuje i další velký měsíc Dione, u kterého je odrazivost polokoule ve směru jeho pohybu o 30 až 40 % větší než odrazivost druhé polokoule. Na povrchu měsíce Mimas se nachází obrovský kráter Herschel, které se řadí k největším impaktním kráterům v poměru k velikosti těles. Měsíc Enceladus s průměrem 512 km má největší albedo ze všech měsíců sluneční soustavy. Vykazuje vulkanickou aktivitu, přičemž sopky namísto roztaveného magmatu chrlí vodu, která se okamžitě přeměňuje vlivem nízkých teplot na led. Teplo způsobující vulkanismus vzniká vlivem silných slapových jevů okolních měsíců a mateřské planety. Okolo Enceladu je velmi řídká atmosféra. Pozoruhodný měsíc je též Tethys, který sdílí dráhu s dalšími dvěma malými měsíci Telesto a Calypso. Tyto malé měsíce obíhají v libračních bodech Tethysu. Podobně i měsíce Helene a Dione mají společnou oběžnou dráhu. Dvojice měsíců Prometheus a Pandora obíhá z opačných stran prstence F a jejich gravitační působení udržuje částice v prstenci. Pozorování Historie pozorování Saturn je snadno pozorovatelný pouhým okem. Lidé jej proto znali již od pravěku. První historicky doložené pozorování této planety pochází do období okolo roku 650 př. n. l. z oblasti Mezopotámie. V dochovaném textu je zmínka o zákrytu planety Měsícem. V nejstarších modelech nebeské sféry, které byly geocentrické, byl nejvzdálenější planetou od Země a obíhal ji mezi oběžnou dráhou Jupiteru a nejvzdálenější sférou hvězd. V roce 1610 se pozorováním Saturnu zabýval Galileo Galilei. Kvůli nedokonalé optice použitých dalekohledů, která umožňovala pouze 32násobné zvětšení, neodhalil podstatu Saturnových prstenců a pokládal je za dvě samostatná tělesa, doprovázející vlastní planetu, a považoval tedy Saturna za trojplanetu. Dalšími pozorováními však zjistil, že tyto oběžnice po stranách planety pravidelně mizí, což bylo způsobeno měnícím se sklonem prstenců vůči Slunci a Zemi. Toto zjištění ale nebyl Galileo do své smrti schopen vysvětlit. Teprve v roce 1656 přinesl správné vysvětlení pozorovaných jevů holandský astronom, matematik a fyzik Christiaan Huygens, který jako první prohlásil, že Saturn je obklopen kruhovým prstencem. Jeho závěr byl založen na nových pozorováních planety započatých v roce 1655 pomocí dalekohledu s 50násobným zvětšením. V dubnu téhož roku pak objevil také největší Saturnův měsíc Titan a určil poměrně přesně jeho oběžnou dobu. V 70. a 80. letech 17. století byly objeveny další čtyři měsíce Saturnu, a to Japetus, Rhea, Tethys a Dione. Skutečnost, že Saturnův prstenec se ve skutečnosti skládá z více vzájemně oddělených prstenců, zjistil jako první francouzský astronom Giovanni Domenico Cassini v roce 1675. Jím objevená mezera mezi prstenci se dodnes označuje termínem Cassiniho dělení na jeho počest. V roce 1789 změřil William Herschel zploštění planety. Poměr rovníkového průměru k polárnímu odhadl na 11:10. Od konce 18. století již technika umožňovala rozeznávat bílé skvrny v atmosféře planety, kterých si poprvé v roce 1796 všimli Johann Hieronymus Schröter a jeho asistent Karl Ludwig Harding na observatoři v blízkosti Brém. Skvrny byly později příležitostně pozorovány i v 19. a 20. století (a to v letech 1876, 1903, 1930, 1960 a 1990). Z novějších pozorování vyplývá, že se objevují přibližně každých 27 až 30 let, což koresponduje s oběžnou dráhou Saturnu kolem Slunce, která je přibližně 29,5 roku. V 19. století také prokázal J. E. Keeler, že jednotlivé prstence nejsou jednolité, ale skládají se z nesmírného počtu malých částic. Současné pozorování Saturn bývá na noční obloze velmi dobře pozorovatelný i pouhým okem, jelikož je téměř tak jasný jako Jupiter a má výraznou žlutou barvu. Jeho zdánlivá hvězdná velikost se pohybuje v závislosti na konstelaci od 1,4 do −0,4 magnitudy, což jsou hodnoty, kterých dosahují nejjasnější hvězdy. Na rozdíl od hvězd ale Saturn jako jiné planety nebliká, jeho světlo je klidné. Jeho jasnost vůči pozorovateli na Zemi ovlivňuje také okamžitý sklon prstenců vůči Zemi. Saturn se od ekliptiky nikdy nevzdaluje více než o 2,5°, z čehož vyplývá, že na 50. rovnoběžce při horní kulminaci nikdy nemůže vystoupat výše než na 66° a klesnout méně než 14° pod obzor. Považuje se za nejvzdálenější planetu, kterou lze pozorovat pouhým okem. Jasnost Uranu se však pohybuje na hranici pozorovatelnosti a za ideálních podmínek je vidět i on, ačkoli je dále než Saturn. Prstence Saturnu nejsou pouhým okem viditelné, zobrazí se však již při pozorování menším dalekohledem, pokud jsou příhodně orientované vůči Zemi. Společně se Saturnem je možné dalekohledem pozorovat i jeho největší měsíc Titan. Dobře viditelný je při vhodném sklonu i stín prstenců na planetě. Na samotném povrchu Saturnu je možno pozorovat atmosférické pásy a vzácně bílé jasné skvrny, které byly pozorovatelné naposledy v roce 1990. Planeta se pohybuje po obloze nejpomaleji ze všech planet viditelných pouhým okem, což je důsledek třetího Keplerova zákona. Jako všechny ostatní planety tak i Saturn někdy při svém pohybu na hvězdném pozadí „zpomaluje“, „zastaví“ a případně se pohybuje i nazpět. Tyto nerovnoměrnosti v pohybu jsou způsobeny sčítáním pohybu Země a Saturnova téměř rovnoměrného oběhu okolo Slunce. V roce 2008 se planeta nacházela v souhvězdí Lva a začátkem září 2009 se přesune do souhvězdí Panny. Průměrně se v jednom souhvězdí zvěrokruhu zdržuje více než 2 roky. Pozorovatelný je každý rok vždy v tom období, ve kterém je viditelná i oblast souhvězdí, ve kterém se nachází. Kromě amatérských a profesionálních pozorování ze Země je Saturn také předmětem výzkumu Hubbleova vesmírného dalekohledu z oběžné dráhy Země. Ten pozoruje hlavně atmosférické změny, ale i polární záře v oblasti pólů. Dalekohled objevil také několik nových malých měsíců a pomohl určit maximální tloušťku Saturnových prstenců. Při zákrytu hvězdy GSCC5249-01240 během 20. až 21. listopadu 1995 se mu podařilo určit podrobnější strukturu prstenců. Při maximálním sklonu prstenců v roce 2003 pořídila kamera Wide Field Planetary Camera 2 s použitím 30 snímků v širokém pásmu vlnových délek snímky Saturnu, čímž dosáhla doposud nejlepšího spektrálního pokrytí planety v historii jejího pozorování. Tyto snímky umožnily vědcům lépe studovat dynamické procesy odehrávající se v atmosféře a vytvořit modely sezónního chování atmosféry. Z pozemských observatoří pozorují Saturn například Evropská jižní observatoř a observatoř na Mauna Kea, které v letech 2000 a 2003 objevily několik malých nepravidelných měsíců. Kosmické sondy Současná astronomie čerpá většinu detailních znalostí o Saturnu ze snímků, pořízených kosmickými sondami. První z nich byl Pioneer 11, který prolétl v blízkosti Saturnu roku 1979. K planetě dorazil po čtyř a půl roční cestě meziplanetárním prostorem. Studium planety a jejího okolí začalo 2. srpna 1979, poté sonda provedla riskantní, ale úspěšný manévr, během něhož prolétla 1. září 1979 rovinou Saturnových prstenců. Během průletu hrozila srážka sondy a hmoty prstenců. Nejvíce se sonda Saturnu přiblížila na 21 400 km nad oblast mraků. Výzkum planety ukončila 15. září a pokračovala v letu do vnějších oblastí sluneční soustavy. Dalšími průzkumníky Saturnu byly sondy Voyager 1 a Voyager 2, které snímkovaly Saturn v letech 1980 a 1981. Největšího přiblížení Voyager 1 dosáhl 13. listopadu 1980, ale jeho přístroje zkoumaly planetu již tři měsíce před tím. Během přeletu bylo pořízeno množství fotografií, které přinesly řadu nových poznatků o planetě. Podařilo se rovněž získat snímky měsíců Mimas, Tethys, Dione, Enceladus, Rhea a Titan. Okolo Titanu pak sonda 12. listopadu 1980 proletěla ve vzdálenosti pouhých 6500 km, což umožnilo nasbírat základní údaje o atmosféře měsíce a jeho teplotě. O rok později se k Saturnu přiblížila sonda Voyager 2, které se nejblíže dostala 25. srpna 1981. Během průletu začala sonda zkoumat horní vrstvy atmosféry planety za pomoci radaru. Radarové měření přineslo poznatky o teplotě a hustotě atmosféry, například se zjistilo, že v nejvyšších oblastech atmosféry Saturnu je tlak okolo 7 kPa a teplota −203 °C, zatímco v nejnižších zkoumaných oblastech byl tlaku až 120 kPa a teplota −130 °C. Severní pól byl o 10 °C chladnější než jižní, což bylo vysvětleno jako výsledek sezónních jevů. Během průletu sondy se podařilo na Zemi odeslat okolo 16 000 fotografií. V roce 1997 odstartovala z kosmodromu na mysu Canaveral raketa Titan, nesoucí na palubě planetární sondu Cassini, která jako první sonda v historii měla za úkol být navedena na oběžnou dráhu kolem Saturnu. K tomu došlo 1. července 2004 a 25. prosince se od sondy oddělil přistávací modul Huygens, který byl navržen a vyroben Evropskou kosmickou agenturou pro přistání na měsíci Titan. Po oddělení začal modul samostatnou třítýdenní cestu a 14. ledna 2005 úspěšně přistál na povrchu Titanu. Během přistání sonda Cassini sloužila jako translační stanice pro signál vysílaný z přistávacího modulu na Zemi. Modul přistál na zmrzlém povrchu tvořeném směsí křemičitanových hornin a tuhého metanu. Nad očekávání dobře přežil přistávací manévr a na povrchu fungoval více než 4 hodiny. Spojení se sondou Cassini bylo ale ztraceno už po dvou hodinách, protože sonda zmizela za horizontem. Sonda Cassini pokračuje z oběžné dráhy ve výzkumu Saturnu a jeho měsíců. Průlety kosmických sond Možnost života Saturn patří mezi plynné obry, takže nemá pevný povrch jako terestrické planety. U těchto planet se předpokládá, že případný život by mohl teoreticky vznikat pouze v atmosféře v oblastech, kde se nacházejí kapičky vody a dostatek slunečního záření. Objevily se spekulace, ve kterých se tvrdilo, že by v takovém prostředí dokázaly žít i vícebuněčné organismy. Na Zemi se však zatím nenašly žádné organismy, které by byly schopny žít výhradně v mracích, dokonce ani na místech, kde jsou mraky přítomny téměř neustále. Analogicky můžeme předpokládat podobnou situaci pro všechny tělesa sluneční soustavy s atmosférou a tedy i pro Saturn. Naopak za možné kandidáty na mimozemský život v Saturnově rodině se považují měsíce Titan a Enceladus. Složení atmosféry Titanu připomíná složení atmosféry Země v raném stádiu vzniku. Uvažuje se též o možnosti výskytu jednobuněčných organismů, které by zde mohly přežívat. Po přistání sondy Huygens však Fransois Raulin, jeden z expertů projektu prohlásil, že život na Titanu je velmi nepravděpodobný z důvodu nepřítomnosti vody na povrchu měsíce. Měsíc Enceladus vědce překvapil přítomností vody v kapalném skupenství, kterou chrlí gejzíry na jeho povrchu. Tyto podmínky by mohly dovolovat existenci primitivního života. Saturn v kultuře Jméno planety Saturnus, po kterém je planeta pojmenována, byl starý římský bůh rolnictví, který se později ztotožňoval s řeckým Kronem, bohem času. Na rozdíl od Krona, který pro požírání vlastních dětí nebyl u starověkých Řeků příliš oblíben, měl Saturnus u Římanů velkou vážnost a úctu. Podle mýtu naučil lidi obdělávat půdu, pěstovat rostliny a stavět obydlí. O době jeho údajného panování se hovořilo jako o „zlatém věku lidstva“ a na památku jeho vlády se konaly slavnosti zvané saturnálie. V době těchto slavností dostávali otroci na krátký čas svobodu, protože ve zlatém věku nebylo pánů a ani otroků. Saturnovi se po ztotožnění s Kronem začaly připisovat Kronovy děti, mezi nimi například i Zeus, Římany nazývaný Jupiter, který ho nakonec svrhl z trůnu. V indické mytologii Saturn ztělesňuje bůh Šani. Astrologie V astrologii je Saturn pokládán za nepříznivou planetu kvůli tomu, že jeho pohyb je nejpomalejší ze všech planet tradiční astrologie. Symbolizuje formování a jistotu, zákony času a prostoru, strukturu, pořádek, pravidla, hranice, starobu, nepřízeň a smrt. Jako kladné vlastnosti se mu připisuje stálost, praktičnost, hospodárnost, vytrvalost a systematičnost, k nepříznivým patří chlad, izolace, nedůvěra, pesimismus, frustrace a deprese. Klasická astrologie se na něho dívá jako na „otce času“, protože lidský život je údajně po třech obězích této planety zvěrokruhem naplněn. Současně je považován za životního učitele a symbol otce, proto je též symbolem zkušenosti a zodpovědnosti. V tradiční astrologii vládne Saturn znamení Kozoroha i znamení Vodnáře, někteří moderní astrologové však Vodnáře přiřazují planetě Uran, objevené r. 1781. Od starověku patřila planeta Saturn mezi sedm těles (společně s Merkurem, Venuší, Marsem, Jupiterem, Měsícem a Sluncem), pozorovaných na noční obloze. Sci-fi Saturn se stal podobně jako další planety sluneční soustavy námětem některých sci-fi knížek. Často se vyjma Saturnu objevuje děj situovaný na jeho měsíc Titan, který má hustou atmosféru a jeho povrch je tvořený uhlovodíky. Z tohoto důvodu se často měsíc popisuje jako „čerpací stanice“ pro budoucí kosmické lety či jako surovinová základna pro dobývání vzdálených částí sluneční soustavy. Saturn se do literatury zapisuje například v díle bratrů Strugackých v roce 1962, kteří publikovali svoji knihu Tachmasib letí k Saturnu. Další knihou, ve které je oblast okolo Saturna hlavním motivem, je román Arthura C. Clarka 2001: Vesmírná odysea. Příběh vypráví o lidské výpravě k Saturnově měsíci Japetusu, u kterého by se měl nacházet tajemný černý monolit. Měsíc Titan je například zmiňován v knize českého autora Jiřího Kulhánka Stroncium. Saturnovy měsíce v kultuře Vyjma literárního zpracování se Saturn stává i námětem filmu Saturn 3, který vypráví příběh o malé vědecké stanici na povrchu měsíce Titan, kde dvojice vědců se dostává do kontaktu s další osobou a jeho robotem. Odkazy Poznámky Reference Literatura Externí odkazy Soubor článků s tematikou Saturn Informace o Saturnu a jeho měsících Planety sluneční soustavy Plynní obři


source: fineweb

text: Aktuální přílety nabízejí informace o vech letech, které se uskutečnily před hodinou, nebo proběhnou během následujících 26 hodin. Informace o letech mimo toto období si, prosím, vyhledejte v naem on-line letovém řádu. Při zadání dotazu na aktuální přílety se zobrazí vechny, je jsou očekávány nejpozději do hodiny od daného okamiku. Hledáte přílet v nějakou určitou dobu? Pohybem posuvníku na levé straně můete zadat, do kolika hodin po aktuálním čase nebo před ním letadlo přiletí, případně ji přiletělo. Aktuální čas vidíte přímo pod posuvníkem. Hledáte přílet z nějaké určité země, s konkrétním číslem letu nebo konkrétní leteckou společností? Zadejte kritéria svého vyhledávání do jednoho nebo vech políček a zadání potvrďte pomocí OK. Zobrazí se výsledek vyhledávání. Nebo můete vyuít naeho fulltextového vyhledávání a zadat hledaný výraz do políčka na pravé straně. Pokud je Vae poloka v systému, odpovídající přílety se zobrazí.


text: Promluvil klíčový svědek nákupu letadel CASA, uvádí Mladá fronta Dnes. Je expertem na vojenskou a leteckou techniku. Podplukovník a pilot Karel Daňhel zpracovával za generální štáb stanoviska k nákupu letounů CASA. Pro policii, která chce kvůli kontraktu stíhat bývalou ministryni Vlastu Parkanovou /TOP 09/, je klíčovým svědkem. Daňhel se nyní rozhodl veřejně promluvit. Má strach, chodí s ochrankou. Říká, že se kvůli svědectví stal obětí profesní likvidace. Podle jeho slov obchod provázela nestandardní rozhodnutí. Nákup letadel za 3,6 miliardy od začátku kritizoval. Upozorňoval, že stroje jsou pro armádu nejméně vhodné ze všech nabízených. Když ale generální štáb letouny odmítal, bylo podle něj zle. Největší tlak podle jeho slov přicházel od náměstka ministryně obrany Martina Bartáka. V dokumentaci ministerstva obrany, kterou má Mladá fronta Dnes k dispozici, skutečně Barták projevuje nespokojenost s postojem armády. Poté, co Daňhel v roce 2010 poprvé svědčil na policii, začaly se podle listu dít podivné věci. Nejdříve mu Národní bezpečnostní úřad odebral prověrku na stupeň tajné, bez níž nesmí ani sednout do letadla. Poté dostal předvolání na vojenskou policii kvůli korupci. Velení armády ani ministr obrany se nechtějí vyjadřovat k tomu, zda Daňhel něco spáchal nebo se mu někdo mstí. Faktem zůstává, že je jedním z mála, kdo disponuje dokumentací k obchodu. A kdo o něm ví téměř vše. Bývalý náměstek Barták jakoukoliv manipulaci při nákupu letadel odmítá. Ministr zdravotnictví Leoš Heger (TOP 09) chystá rozšířit seznam položek, za které si budou pacienti muset připlácet. "Od ledna chceme zavést dalších 70 nadstandardů," řekl Hospodářským novinám Hegerův náměstek Petr Nosek. Nynější lehčí sádry a oční čočky, na které si lidé připlácejí již od letošního ledna, totiž pro systém neznamenají žádný přínos, píše list. V příštím roce mají proto k nynějším 18 nadstandardům přibýt už i operace. Vyřazovat z pojištění se má především v oblasti gynekologie, urologie a ortopedie. Konkrétně by to měly být například nákladnější výměny kolenních či kyčelních kloubů nebo esteticky šetrnější zákroky, po kterých nezůstávají v těle žádné vpichy. Heger tak upustil od čekání na to, co k jeho reformě a letošnímu zavedení prvních položek nadstandardů řekne Ústavní soud. Stížnost podala opoziční ČSSD zhruba před půl rokem. Češi se zásobili léky na měsíce dopředu, píšou Lidové noviny. Vyprodáno. Tuto větu slyšeli v lékárnách na konci června smolaři, kteří marně sháněli pilulky na řídnutí kostí či mast na atopický ekzém. Ti šťastnější si tyto medikamenty pořídili předem. A to ve velkém, na měsíce dopředu. Přišli si pro ně s receptem, protože jim část ceny zaplatila zdravotní pojišťovna. Od 1. července toto pravidlo neplatí. Zhruba 400 vybraných léků od Paralenu po kapky proti kašli už pojišťovny nehradí, což se dotkne milionu pacientů. Zmiňované léky si mohou od července koupit jen za hotové, což v některých případech vychází až o stovky korun dráž. Mnozí proto nelenili a předzásobili se. Nejrychleji mizely léky na řídnutí kostí. Vyřazením volně prodejných léků z úhrad má zdravotnický systém ročně ušetřit až půl miliardy korun. Pojišťovny slibují, že uspořené peníze půjdou na léčbu závažnějších onemocnění. Nejsem obdivovatelem squattingu, píše komentátor Hospodářských novin. Přesto se při pohledu na víkendový policejní zásah proti asi čtyřicítce návštěvníků soukromé party ve vybydlené vile Milada v pražské Troji nemůžu zbavit dojmu, že někdo z policejních šéfů utrpěl významný zásah horkem. Svého času poslední pražský squat Milada skutečně neměl tu nejlepší pověst, takže když jej úřady nechaly před třemi lety vyklidit, i zestárlý pamětník 90. let to už mohl do jisté míry chápat: nic kvůli čemu je třeba jít na barikády. Zvlášť když budoucí využití vily, chátrající od roku 1988 vypadalo velmi bohulibě. Univerzita Karlova tu chtěla zřídit kampus. Ale za tři roky nedokázalo ministerstvo školství dům a pozemky převést na univerzitu. A za této situace, kdy si zhruba čtyřicet lidí v liduprázdné Praze v sobotu večer chce třetí výročí vystěhování připomenout, nasadí stát kalibr odpovídající snad zásahu proti výročnímu zasedání kolumbijské drogové mafie. Sto policistů, vrtulníky, beranidla, snad i slzný plyn, dodává komentář Hospodářských novin. Závěť už lze pořídit podle nového zákoníku, píše deník Právo. Lidé tak mohou v daleko větší míře než dosud ovlivnit, co se stane s jejich majetkem, až zemřou. Nemusí tedy čekat až na účinnost nového zákoníku, která má nastat 1. ledna 2014. Podmínkou ale je, že dojde k úmrtí až po tomto datu. Možnosti pořizovat závěti se proti dnešnímu stavu podstatně rozšířily. Zůstavitel například může více krátit tzv. neopominutelného dědice, to je potomka. Podle notářky Aleny Skoupé je to rozumné opatření. Nejde o to, aby potomci dostali méně, ale aby šlo přes dědictví vyřešit běžné životní situace. Například rozvedený rodič, který má nezletilého potomka, žije dlouhá léta s jinou partnerkou, aniž jsou sezdáni. Kdyby zemřel, za dnešní právní úpravy by partnerka nezdědila nic. Školáci šli do vězení. Na zkušenou. Po cestě do královéhradecké vazební věznice si deváťáci vesele povídali. Když jeli zpět, vládlo ticho. Jak píší Lidové noviny, během exkurze je nejvíc zarazil stísněný prostor cel i dvorku, kam jednou denně vězně na chvíli pustí. Dozvěděli se také to, jak snadné je se sem dostat. Překvapuje je fakt, že od záchodu ke stolu je dělí pouhé dva kroky. Ve vazební cele stráví jen pár minut a bohatě jim to stačí. Exkurze do věznic pořádá Sdružení pro prevenci kriminality Prak. Zástupce věznice Ladislav Louda uvádí, že věznici dlouhodobě chybí peníze. Aktuálně tu mají 418 vězňů, k výkonu trestu se jich loni nedostavilo 615. Netuším, kam bychom je dali, kdyby přišli, přiznává. Společně s Evou Carbolovou ze sdružení Prak se shodují, že život v českých věznicích je kvůli nedostatku financí špatný - teplá voda jen dvakrát týdně, nedostatek psychologů, žádná rekonstrukce. Kdo si ještě před pár lety naředil pivo s limonádou, byl v očích ostatních pivařů považován přinejmenším za barbara. Dnes už radlery zabírají na pultech některých obchodů až dvacet procent místa vyhrazeného pivům. Jak píše Mladá fronta Dnes, podle pivovarských odborníků je za tím výměna pivních generací. Lidé, kterým je dnes třeba 30 nebo 35 let, už nemají klasické pivařské návyky a nedrží se jen desítky a dvanáctky. Jsou hodně zcestovalí, poznali, co se pije jinde, a chtějí to samé i v Česku, popisuje Jan Veselý z Českého svazu pivovarů a sladoven. Klasických pivařů je podle něj stále méně. S mixem piva a limonády loni přišel jako první ve velkém Staropramen, letos se k němu přidaly všechny velké i řada menších pivovarů. Výrobci si pochvalují, že jim zvyšují prodeje, ale konzumenti jimi příliš nenahrazují tradiční piva.


source: wikipedia

text: Nula (z latiny nullus – žádný) je číslo 0, jedna z nejzákladnějších matematických konstant. Má tu vlastnost, že pro každé číslo platí Nula se používá ve dvou funkcích: Číslo nula ve významu matematického prázdna, prostého nic. Číslo 0 na číselné ose odděluje záporná čísla od kladných. V teorii množin je nula velikost (kardinalita) prázdné množiny. Číslice nula, znak používaný v pozičních číselných soustavách pro označení nepoužitého řádu při zápisu čísla. Například v desítkové soustavě má číslice „1“ v zápise „100“ váhu sto, čímž se liší od stejné číslice v zápise „10“, která má váhu deset. Historie nuly Ve starověké Babylonii v tamní šedesátkové poziční soustavě měl zápis nuly nejprve podobu mezery a později podobu šikmého dvojitého klínu. Zápis nuly však nikdy nebyl použit samostatně nebo na konci čísla. Egypťané neměli poziční systém. Samostatné číslo nula tak neznali ani Babyloňané ani Egypťané. Chybějící koncept zápisu čísla nula způsoboval problémy v matematických výpočtech, dodnes je patrný např. v neexistenci roku 0 v našem letopočtu; naopak v některých kulturách se počítaly od nuly i dny v měsíci. Některé středoamerické civilizace jako olmécká a mayská ji používali ve své dvacítkové soustavě již ve 4. století. Ovšem mezoamerický kalendář dlouhého počtu, který vyžadoval nulu v pozičním zápise a je starší, je nepřímým důkazem toho, že symbol nuly byl používán již roku 36 před naším letopočtem. Za nejstarší indický záznam nuly vědci původně považovali zápis na stěně chrámu v Gválijaru z devátého století. Avšak zápis nuly v manuskriptu z pákistánské vesnice Bakhšálí byl pomocí uhlíkové metody nově datován do třetího až čtvrtého století našeho letopočtu. Cesta nuly do Evropy Středověcí Evropané se s nulou naučili počítat ve 12. století od Arabů, kteří ji přinesli z Indie (viz také hindsko-arabská číselná soustava). Nulu a matematické operace s ní objevil v oblasti dnešní Indie Brahmagupta, který své poznatky zapsal do knih Brāhmasphuṭasiddhānta a Khanda-khādyaka. Jeho dílo se po dobytí části Indie muslimskými vojsky naučil nazpaměť učenec Kanaka a později ho do arabštiny přeložil astronom Mohammed al-Fazarí. Překlad způsobil rozmach arabské matematiky, o sto let později, na vrcholu tohoto rozmachu napsal perský matematik al-Chorezmí učebnici sčítání a odčítání indických číslic Kitáb al-džám'a wa-l-tafríq bil-hisáb al-hindi, která byla ve 13. století přeložena do latiny pod názvem Algorithmi de numero indorum. Matematické vlastnosti čísla nula Číslo nula má některé zvláštní vlastnosti, které je potřeba při provádění početních operací brát v úvahu. Sčítání Nula je z matematického hlediska při sčítání neutrální prvek. To znamená, že platí Násobení Při násobení platí Říká se, že nula je absorpční prvek násobení. Faktoriál Faktoriál čísla 0 je definován Umocňování Při umocňování nenulového čísla platí . I ve speciálním případě se někdy definuje , ve vyšší matematice však tento výraz není definován. Viz též nula na nultou. Dělení nulou Výsledek dělení libovolného čísla nulou není v matematice definován. Operaci dělení lze nahradit opakovaným odečítáním. Pak je možné hledat odpověď na otázku například „Kolikrát je třeba odečíst 4 od 12, aby vyšel výsledek 0?“ (kolik je 12 děleno 4?): 12 − 4 = 8 8 − 4 = 4 4 − 4 = 0 Počet odečítání je 3, a tedy 12 : 4 = 3. Pokud se má vypočítat 12 : 0, pak otázka zní: „Kolikrát je třeba odečíst 0 od 12, aby výsledek byl 0?“ Žádný počet operací však nevede k požadovanému výsledku. Zajímavosti Koncept nuly jsou například schopny chápat i včely. Odkazy Reference Literatura Externí odkazy 0 Matematické symboly Přirozená čísla


↑ https://web.archive.org/web/20130922020801/http://www.pnas.org/content/94/6/2091.full - The objects of selection Citováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Mem_(informace)&oldid=17449941“ Stránka byla naposledy editována 3. 7. 2019 v 07:48.


sólo, spodní prádlo


"Chceme se do posledního kola držet nahoře, aby byl závěr dramatický," uvedl před dnešním odpoledním zápasem trenér Hradce Karel Krejčík.


Prave jste to rekl.


text: Vlasta Hilská, rodným jménem Vlasta Novotná, známá též pod jmény Vlasta Průšková-Novotná a Vlasta Hilská-Průšková (22. června 1909 Praha – 26. května 1968 Praha ), byla profesorka japonské filologie a dějin, propagátorka japonské kultury, psala literaturu o Japonsku, překládala z japonštiny zejména romány, dále pak z angličtiny a ruštiny. Pomáhala Bohumilu Mathesiovi přeložit doslova japonské verše jako podstročniky pro jeho přebásnění (Verše psané na vodu, Zpěvy Dálného východu). Původně vystudovala anglistiku. Prvním manželem byl sinolog Jaroslav Průšek, se kterým studovala orientalistiku ve Švédsku. Před druhou světovou válkou se rozhodla pro samostatnou cestu do Japonska, kde vytvořila učebnici japonštiny a sepsala knihu s názvem Japonské divadlo. Druhým manželem se stal architekt Václav Hilský, se kterým měla syna Martina Hilského (* 1943) a dceru Kristinu Hilskou (* 1948). Původní práce Dějiny a kultura japonského lidu (1953) Vlasta Průšková: Lidé a věci v Japonsku. Nakladatelství "Orbis" Praha, září 1941 Překlady Sunao Tokunaga: Čtvrt bez slunce (1950) Takidži Kobajaši: Loď na kraby (1947) Herbert George Wells: Není nad opatrnost (1947) Rjúnosuke Akutagawa: Obraz pekla a jiné povídky (1960) Sóseki Nacume: Polštář z trávy (1958) Džun’ičiró Tanizaki: Ti, kteří raději kopřivy (1965) Odkazy Literatura Související články Literární překlad Reference Externí odkazy Profil Vlasty Hilské v databázi Obce překladatelů http://www.libri.cz/databaze/orient/search.php?name=Hil Čeští vysokoškolští pedagogové Čeští překladatelé Narození v roce 1909 Úmrtí v roce 1968 Ženy Překladatelé z japonštiny Čeští překladatelé z angličtiny Čeští překladatelé z ruštiny Překladatelé do češtiny Čeští japanologové Narození v Praze Úmrtí v Praze


Nechuť k sexu: Co na nízké libido vaší partnerky říkají odborníci? Autor článku: Natálie Markovská 25.02.2019 Je noční můrou všech mužů. Nechuť k sexu u partnerky. U žen se může tento problém objevit úplně z čista jasna, anebo se s tímto stavem může potýkat po celý život. Kdy začíná být ženská nechuť k sexu skutečným problémem? Co nechuť k sexu vypovídá o vaší partnerce? A co na nízké libido vaší milované říkají odborníci? To všechno jsme zjišťovali jen pro vás v tomto článku. Pohodlně se usaďte, začínáme. Nechuť k sexu - co je a co není frigidita? V prvé řadě je nutné si vysvětlit dva základní pojmy - nechuť k sexu a frigidita. Lidé si je totiž často pletou. Frigidita je laický pojem, pod kterým si můžete představit kombinovanou poruchu snížené sexuální touhy a pohlavního vzrušení čili sníženého zvlhčení pochvy u ženy. Odborná definice frigidity zní: Při sníženém sexuálním vzrušení dochází k trvalé nebo přerušované poruše dosažení či udržení vzrušení k docílení sexuálního prožitku. Pro klasifikaci je nezbytné, aby porucha působila ženě sexuální diskomfort. „Neexistuje ovšem jednotná definice. Pro mnoho mužů je dokonce frigidní žena, se kterou prostě jen nejsou spokojeni. Pro někoho to taky znamená, že žena nemůže dosáhnout orgasmu, pro dalšího, že u sexuálních aktivit není dostatečně aktivní. Může tak být označovaná i žena, která nepociťuje dostatečnou sexuální touhu,” říká psycholožka Iveta Jonášová ze sexuologického centra GONA. Kdežto nechuť k sexu nebo snížená chuť na erotické hrátky představuje pouze snížené libido. V tomto případě ale zůstává pohlavní vzrušení u ženy na zdravé hranici, netrpí tedy malou vaginální lubrikací nebo deficitem jiných genitálních reakcí. Nechuť k sexu a sexuální život vaší partnerky Dále je nutné si uvědomit, že to, co je pro někoho normální, může být pro jiného naprosto nenormální. Kupříkladu někteří lidé potřebují ke spokojenému partnerskému životu sex každý den, jiným stačí milostné hrátky třeba jen jednou za měsíc. Rozhodně ale nelze ani o jedné z těchto skupin říct, že by byla něčím nenormální nebo špatná. Každý člověk je zkrátka individuální a každému stačí ke štěstí něco jiného. Je nechuť k sexu skutečně velkým problémem? Vrátíme se ale k vám a k vaší partnerce. Je nechuť k sexu u vaší partnerky skutečně velkým problémem? Jak se to vezme. Pokud vy osobně preferujete sex několikrát do týdne a vaše partnerka spíše jen několikrát za pár měsíců, pak je to určitě problém. Partneři by si měli po všech stránkách vyhovovat, a bohužel sexuální stránka je jedna z nejdůležitějších v partnerském soužití. Se svou zkušeností se s námi podělil i pan Pavel: „Mám s přítelkyní po zhruba ročním vztahu problém ohledně sexu. Jednoduše nám to v posteli neklape, respektive ani jsme neměli příležitost to zjistit. Za ten rok, co jsme spolu, jsme totiž sex ještě neměli. Oběma nám je přes 25. Po roce opravdu už nevím, co dělat, záleží mi na ní. Snažil jsem se situaci několikrát řešit diskuzí, ale přijde mi, že to vždycky vyšumí do ztracena. Bylo mi řečeno, že problém je na její straně a že jí některé věci déle trvají. Problém je zkoušet i jiné alternativy, ne otevřeně sexuální. Je pro mě neakceptovatelné žít do budoucna s někým, komu sex nic neříká.” Pokud vám oběma však vyhovuje sex třeba jen jednou za dva měsíce, pak není co řešit. Užívejte si společných chvil, vychutnávejte si jeden druhého a četnost svých pohlavních styků neřešte. Sto lidí, sto chutí. Může nechuť k sexu rozbít partnerský vztah? „Co se děje? Už se jí nelíbím? Už ji nepřitahuji? Už jí sex se mnou omrzel?” Ptáte se sami sebe, když už vás snad po stopadesáté partnerka odmítne. Tradiční výmluvy na bolest hlavy či migrénu už ani nezkouší... Častou otázkou ze strany žen i mužů bývá, zda může nechuť k sexu rozbít partnerský vztah. Pokud muž preferuje sex častěji než žena, nebo naopak žena častěji než muž, může to skutečně vést k ukončení vztahu. Nejčastěji totiž takový případ končí nevěrou, která bohužel nemívá u druhého z partnerů přílišné pochopení. Nechuť k sexu jakožto problém, který má řešení Objevila se nechuť k sexu u vaší partnerky úplně z čista jasna? Pak, než se vrhnete do náruče milenky, zkuste zjistit, kde nastal problém. U žen se totiž na těchto problémech často podílí psychogenní faktory. To znamená stres, zvýšené napětí, pracovní problémy, problémy v rodině, partnerské neshody, psychické problémy, úzkost, strach, deprese. „Může jít například o situační depresi, jejíž příčiny mohou být různé. Například se ženě z nějakého důvodu – třeba i vlivem partnera – nezdařil pohlavní styk. To způsobí nejen pokles zájmu o koitus, ale i snížení sexuální relativity obecně,“ objasňuje sexuoložka Jane Rabochem. Ze začátku si musíte hlavně uvědomit, že výčitky a nátlak nikomu nepomůžou. I když se po několika pokusech nic s partnerkou nestane, nemusí to hned znamenat, že se uvnitř partnerky něco nezlomilo, jen to třeba není vidět. Zkuste proto zjistit, co se u vaší partnerky změnilo a kde nastal onen spouštění problém. Třeba objevíte, že je pouze přepracovaná z práce a za pár dnů se zase všechno díky vaší podpoře vrátí do zajetých kolejí. ZAJÍMAVOST: Má vaše partnerka špatnou náladu? Podle amerických sexuologů stačí potřít vagínu mužským semenem. Zlepšení duševního stavu ženy se prý dostaví prakticky okamžitě. Nebojte také požádat o radu lékaře. Odborník často ví mnohem lépe, kde může být zakopaný pes. Co by takovému páru doporučil renomovaný český sexuolog, klinický psycholog a psychoterapeut žijící a působící v Praze Prof. PhDr. Petr Weiss, Ph.D., DSc.? „Aby se s tím lidé smířili, aby se do ničeho nenutili a hlavně, aby do ničeho nenutili svého partnera nad jeho chuť a možnosti. Protože v sexu je jakékoliv nucení sebe či partnera cestou do pekel.” Bylinky, které navrátí touhu do vaší ložnice Naštěstí žijeme v době, kdy prakticky žádný neduh není neřešitelným problémem. Existují doplňky stravy, které obsahují přírodní složky, jež dokáží účinně a zároveň přirozenou cestou navrátit chuť na sex vaší partnerce. Mezi tyto účinné bylinky patří ženšen. Ženšen dokáže vaší partnerku nabudit, zlepšit jí náladu, nabít jí novou energií, zvyšuje fyzickou i duševní výkonnost, zmírňuje symptomy spojené s menopauzou a prokazatelně snižuje hladinu stresu. Dokonce pomáhá i v posteli. Udržuje totiž optimální výdrž při sexu a vitalitu. Obsahuje speciální sloučeniny, které pomáhají zachovat přirozený průtok krve v těle a zdravé cévy. Ženšen má také silné antioxidační vlastnosti. Ty byly potvrzeny studií z roku 2012, ve které autoři objevili jeho silné antioxidační účinky, a to jak v nefermentovaném, tak i ve fermentovaném extraktu kořene ženšenu. Další studie navíc ukázaly, že extrakt z ženšenu může léčit záněty v těle. Extrakt ženšenu najdete v doplňku stravy Zerex Extralong. Stačí užít jednu tabletku zhruba hodinu před plánovaným pohlavním stykem. Právě díky svému složení na přírodní bázi je Zerex zcela bezpečný. Více informací o Zerexu Extralong najdete na webových stránkách Zerex.cz.


29. 9. 2009 Dead Space Extraction Dead Space jsem dohrál na PC a zkoušel demo na PS3 a ačkoliv je to "Resident Evil 4 in space", u hry jsem se opravdu bavil a užil jsem si ji. Nejde o hru dokonalou a nutno uznat, že spíš přišla ve správný okamžik, než že by byla nějak super průkopnická, ale účel za svou cenu splnila na 100% a jsem s Dead Space naprosto spokojený. Rád si na něj zavzpomínám, abych tak řekl. Když se EA začali ohlašovat, že předělají Dead Space pro Wii, byl jsem nadšený. Když pak řekli, že půjde o prequel, byl jsem ještě více nadšený. Když pak řekli, že to bude on-rails shooter, tak jsem se docela vyděsil. Osekat Dead Space na střílení ála House of Dead je skoro znesvěcení. Ne snad, že by se horrorové téma nehodilo, ale - fakt? Fakt to bude stř 1000 ílečka z automatů? Na druhou stranu nás začalo EA krmit poměrně velice slušně vypadající screenshoty, až se nechtělo věřit, že tohle Wii utáhne. My "odborníci" samozřejmě víme, že Wii utáhne jistě i lepší grafiku, leč pointa je v touze optimalizovat pro tento hardware co nejlépe. Vždyť většina her pro Wii vypadá graficky hůře, než pro GameCube a obecně dlouho trvající vlna "Wii je Playstation 2 s Motion ovladačem" výrazně kazila pověst této konzole - no Nintendo si za to může samo. Každopádně, abych se vrátil - Dead Space pro Wii se začal klubat, jako velice atraktivní a optimalizovaný titul pro Wii. Že by se konečně blýskalo na lepší časy? No More Heroes 2, Conduit a Dead Space, jako zástupci "normálních" her s inteligentní optimalizací grafiky? Proč ne? Co bych chodil okolo horké kaše. Kurýr mi na poslední chvíli stihl v pátek předat DVD se hrou, takže jsem se o víkendu trochu pověnoval. A ono se to skutečně povedlo! Grafika hry je stylem prakticky identická předloze. A co se technické stránky týče, tak se autorům podařilo velice povedeně zamaskovat, že Wii má nějakých 729 MHz a 88 MB RAM. Jasně, rozlišení (480p) je viditelně nižší a chybí všemožné shadery, ale během hraní se přiznám, že jsem neměl problém s nedokonalostmi - grafika mi přijde naprosto povedená a zvládnutá. Může za to také správná práce s kamerou a množství animací, které vyprávějí děj a zvyšují napětí. Společně se autentickými zvuky, povedeným dabingem a správně dávkovanou hudbou lze konstatovat, že Dead Space Extraction patří mezi vlajkové hry ve stylu "takhle nějak by se to mělo dělat". A i když se technologicky zdaleka nemůže blížit předloze, je zachován "Dead Space feel", vizuální styl, což je sakra podstatné. Krom grafiky se ale podařilo zachovat to nejcennější - atmosféru. Docílené je toho tím, že celá hra se vlastně nehraje moc, jako on rails shooter, ale mnohem více, jako klasický survival horror. Jak to udě 1000 lali? I když je náš pohyb řízen automaticky (což je trochu škoda, protože hned ze startu hry nás designéři nalákají pohledem na záda panáčka, jak jsme zvyklí, aby se v zápětí ukázalo, že je to opravdu jen NPC zády k nám), je zde mnoho možností, prozkoumat široké okolí pomocí rozhlížení, je teda mnoho pohledů kamerou jinam, než jenom "vpřed" a místy si i můžeme vybrat cestu na křižovatce. Celkový dojem je takový, že se hrdina chová velice přirozeně, inteligentně, takže i když je pohyb kamery řízený dle skriptu, nemám pocit, že jedu na kolejnici, neboť bych se podobně rozhlížel i já, kdybych mohl pohyb kontrolovat. Dalším aspektem zachování atmosféry je volba zbraní a obecně herních mechanismů. Zbraně jsou téměř identické a hlavně se s nimi identicky zachází. Takže máme zásobník na čtyři náboje, s sebou tři zásobníky a to je tak všechno prosím pěkně. Zkoumáním a prohledáváním okolí, na které jen málokdy máme dost času, si ovšem můžeme dopomoci k většímu množství munice a také k vylepšení zbraní samotných. Podobně to platí pro zdravíčko. Jeho dávkování je velice mírné a každá jeho ztráta zabolí a to i na normální obtížnost. Dead Space Extraction je vlastně derivátem z původního Dead Space. Všechny podstatné a zábavné prvky jsou přítomny, jenom jsou trochu zjednodušeny. Takhle by to bylo celkem v pohodě, ale naštěstí se ve hře vyskytuje dost nových prvků, které hru velice osvěžují. Jde o minihry s opravováním ovládacích panelů ("kreslíme" dráty), zatloukání nýtů, ale i práce s telekinetickým udělátkem, které de facto slouží, jako gravity gun. Místo lampy máme jakéhosi fosforeskujícího červíka, jehož aktivujeme pohybem, máváním nunchuku útočíme nablízko a máchnutím ovladače se zbavujeme dotěrných zombií, lezoucím nám na obličej. A dále je třeba alternativní režim střelby aktivován pootočením Wiimotu o 90°, což je prima. Samozřejmě se dočkáme misí v nulové gravitaci, užijeme si skvělý pohled na HUD helmy a obecně tak získáme dojem, jak by Dead Space vypadal, jako FPS. Ne špatně, to vám povídám. Nesmíme zapomenout na multiplayer dvou hráčů, který přináší přesně to, co bychom čekali. Kooperaci při střelbě, konkurenci při sbírání nábojů. Ačkoliv z příběhového hlediska není tato možnost ošetřena, je přítomnost druhého hráče velice dobře ošetřena. Například tím, že mnohé minihry musíte udělat v přímé spolupráci s k 1000 amarádem a nejde to jinak. Jedinou vadou na kráse bude, jak tomu dneska bývá, krátká herní doba. Nejsem ještě na konci, leč jedna mise trvá 30-45 minut a je jich k dispozici asi deset (sám jsem včera dokončil sedmou). Osm hodin, plus mínus, co očekávám za základní hru, není mnoho. Důvod k znovuhratelnosti tady je - krom vyšší obtížnosti jsou tady ještě extra výzvy, ale více, než dvojnásobek času, se hrou asi normální hráč nestráví. Za plnou cenu to není zrovna přijatelná hrací doba. Na druhou stranu se budete po celou dobu bavit. Dead Space Extraction je další on-rails střílečkou, která ale výrazně překonává očekávání a i samotný žánr. Určitě je to lepší hra, než třeba Resident Evil Umbrella Chronicles (leč jsem zvědavý na Darkside), jelikož těží z toho, z čeho původní Dead Space, jenom tomu dává nový kabát - oproti tomu Umbrella Chronicles jsou frenetickou střílečkou, nekompatibilní s univerzem Resident Evila. To ale neznamená, že by to byla špatná hra, to ne. Na druhou stranu - oproti House of Dead Overkill, Ghost Squad, Virtua Cop, Silent Scope a dalším "klasickým automatovkám" je u Dead Space riziko, že hráč nadržený na střelbu bude trochu zklamán tím, že se na něj neřítí hordy zombáků s výdrží na jeden výstřel. Dead Space Extraction je zaměřený na taktickou střelbu, kdy sekundu déle mířit znamená úspěch a úsporu munice. Dead Space Extraction disponuje kratšími, ale o to intenzivnějšími akčními pasážemi, které jsou prokládané přechody mezi lokacemi, které sice jsou také zábavné, ale nemusí být zcela po chuti milovníkovi šílených stříleček. Já osobně mám jasno. Dead Space mi vyrazil dech, přesto jej nemůžu tak úplně doporučit všem a univerzálně. Běžné hráče bude hra bavit, ale těžko říct, jestli ji bez rozmyslu kupovat, chce si to vyzkoušet. Jestli "trpíte láskou" k on-rails střílečkám, je to určitě dobrá volba, ale ne nutně ultimátní. Pokud vám ale sednul Dead Space, potažmo Resident Evil 4 a rádi byste si to zkusili znova, ale jinak - tak pak je Extraction hrou pro vás. Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


Chytré budovy a energie | Smart Prague Chytré budovy efektivně nakládají s energií a vodou a automaticky se starají o zdravé vnitřní prostředí. Energetická účinnost chytrých budov dosahuje vysokých hodnot a z tohoto důvodu dochází ke značným úsporám energie, snižování produkce CO2 a úspoře nákladů na nákup energie. Všechny tyto ukazatele jsou podrobně sledovány a vyhodnocovány v grafech, které jsou zobrazeny v této oblasti. Spotřeba energie v budovách ve správě MHMP Tento graf od roku 2017 průběžně sleduje vývoj spotřeby energie v objektech, které vlastní a spravuje hlavní město Praha. Výsledná hodnota spotřeby energie v budovách je ovlivněna zejména klimatickými podmínkami v topném období, z tohoto důvodu jsou hodnoty spotřeby energie přepočítané, dle denostupňové metody. Tato výpočtová metoda umožňuje vyrovnání sezónních klimatických výkyvů a spravedlivější porovnání spotřebované energie. Více se o této metodě dozvíte zde: https://vytapeni.tzb-info.cz/tabulky-a-vypocty/103-vypocet-denostupnu. Zdroje: Odbor ochrany prostředí MHMP – Oddělení udržitelné energetiky Uhlíková stopa budov ve správě MHMP Sledování uhlíkové stopy vychází z klimatického závazku, ke kterému se Praha připojila v roce 2019. Cílem klimatického závazku je snížení uhlíkové stopy o 45% oproti roku 2010. Praha v současné době připravuje projekty, které mají napomoci snížení produkce CO2 v budovách ve správě MHMP. Z tohoto důvodu předpokládáme, že tento graf bude mít v následujících letech klesající trend. Fotovoltaické elektrárny instalované na území HMP Existuje celá řada možností, jak vyrábět elektrickou energii z obnovitelných zdrojů. Jedním z nich je výroba elektřiny pomocí fotovoltaických panelů. Tento způsob výroby elektřiny zažil rozmach zejména kolem roku 2010. Od té doby zájem o tyto technologie stagnoval až do posledních let, kdy se vrací trend růstu počtu nových instalací této technologie, což názorně ukazuje tento graf. Míra digitalizace distribučních soustav Dálkové odečty fakturačních měřidel napomáhají k přesnějšímu určení nakládání s energií a s vodou. Vlastníky fakturačních měřidel jsou distribuční společnosti, které na svá zařízení dálkové odečty instalují. Graf ukazuje, jakým tempem provádí distribuční společnosti obnovu starších typů měřidel za nová takzvaně chytrá měřidla. Zdroje: Pražská plynárenská, a.s., PREdi, a.s., Pražské vodovody a kanalizace, a.s. Hodnocení budov dle PENB Průkaz energetické náročnosti budov nám klasifikuje objekty dle úspornosti. Z grafu je patrné do jakých kategorií energetické náročnosti budov nejčastěji spadají objekty ve vlastnictví MHMP, které mají zpracovaný PENB. Zpět na hlavní stranu SPI


Opravy a renovace - Kouzelné Bydlení Místnosti obložené dřevěnými obklady působí velmi přívětivě a udržuje se v něm dobré klima. To proto, že masivní dřevo dokáže přijímat vlhkost ze vzduchu a znovu ji do prostoru postupně uvolňuje. Také jsou takto upravené stěny v podstatě bezúdržbové, takže si ušetříme spoustu práce s malováním nebo tapetováním. Obkládat stěny i strop můžeme různými druhy profilovaného dřeva (palubky) nebo deskami. Nakonec povrch dřeva napustíme voskem, olejem, nebo obložení nalakujeme. Posted by KB at 17:00\tOpravy a renovace Tagged with: úprava stěn Dekorativní malování – zábalová technika Comments Off on Dekorativní malování – zábalová technika Zábalová technika dodá stěnám dynamickou strukturu, která je jemnější, čím více vrstev na sebe naneseme. Původním náčiním pro tuto starou malířskou techniku byl obyčejný hadr smotaný do tvaru salámu. Materiál však nesmí dělat žmolky a uvolňovat vlákna. Zda vzor, který se později objeví na stěně, bude jemnější nebo hrubší, závisí na struktuře látky a velikosti hadru. Čím hrubší je materiál, tím ve výrazu rustikálnější je stěna. Namísto hadru můžeme použít speciální váleček. Posted by KB at 08:42\tOpravy a renovace Tagged with: malování, úprava stěn Vlhko v domě a co s ním Comments Off on Vlhko v domě a co s ním Máme-li v domě nebo na chalupě vlhkost, měli bychom vědět, že to může nejen poškodit naše zdraví, ale také musíme vynaložit víc peněz na vytápění, hrozí vznik plísní a celkové znehodnocení budovy. Budeme muset udělat něco opravdu radikálního, abychom dům vlhkosti zbavili. Nejdřív ale musíme zjistit, co vlhkost v domě způsobuje. Posted by KB at 18:36\tOpravy a renovace Tagged with: izolace Benátský štuk a další malířské techniky Comments Off on Benátský štuk a další malířské techniky Než přistoupíme k malování stěn, rozmyslíme si, která malířská technika nám nejlépe vyhovuje. Potom nejprve stěny připravíme, to znamená, že špinavé a umaštěné omyjeme štětkou, kterou namáčíme do vody se saponátem. Také zatmelíme nebo zasádrujeme všechny díry, praskliny a uražené rohy. S vlastním malováním začneme, až budou stěny a strop opravené a zcela suché. Posted by KB at 16:10\tOpravy a renovace Tagged with: malování, úprava stěn


text: 10. den –10. 8. 2005 Vstávali jsme v 9. Stan jsme měli postavený ve směru na Laerdal, takže jsme se už nemuseli vracet do vesnice a rovnou jsme vyrazili po cestičce pro pěší směrem na Aurdal. Cestička vedla podél silnice a podél ní byly kameny, na kterých byla vždy destička a na ní pravěký obrázek – ať už vypadal jakkoli, představoval jelena nebo loveckou scénu. Dále tam bylo napsáno, že se tam našla tato kresba, která pochází z doby kamenné. Na prvním místě, kde se dalo stopovat, jsme zkusili štěstí a koho nám nepřivedlo do cesty – naše staré známé Němce. Byli jsme rádi, že je zas vidíme. Jeli taky do Laerdalu, ale ne tunelem, ale horskou cestou, která byla nádherná. Odbočovalo se na ní v Aurdalu, tam jsme se taky stavili v infocentru. Vzali jsme si nějaké mapy a prohlédli výstavku fotografií, které znázorňovaly zdejší kraj před 100 lety. V Aurdalu je továrna na boty, kde se ručně šijí. Kdysi si zde nechávali šít boty angličtí lordi, když přijeli na ryby.Takové ručně šité boty stojí asi 600 NOK. Z Aurdalu jsme pokračovali jednou z těch úzkých silnic pro 1 auto vysoko do hor. Dojeli jsme až do míst, kde ležel sníh, takže jsme se ho mohli dotknout. Později jsme u jednoho sněhového bloku i zastavili na oběd. Němci uvařili těstoviny s vídeňskými párečky a rajčatovou omáčkou – i pro nás, k tomu jsme měli džus a pak ještě kávu s takovou medovo-sezamovou tyčinkou. Prostě na naše poměry hostina. Pak jsme je několikrát fotili – pán si vždycky naporoučel, jak to chce. Aspoň budou mít taky nějaké fotky spolu. Byli docela zcestovalí. Před několika lety absolvovali cestu kolem světa – L. A., Hawai, Fidži, Nový Zéland, Austrálie..., vloni byli v Kanadě. Prostě si na stará kolena užívají. Na jedné zastávce jsme potkali Čechy. Říkali, že byli v Rondane a že je to tam pěkné. Když jsme odjížděli z oběda, zrovna odstřelovali kámen na cestu před námi. Ale za chvíli to měli uklizené a my mohli pokračovat. V Laerdalu jsme se s našimi Němci rozloučili u Salmon centra (Villaksenter) – tam mají expozici různých druhů divokých lososů, ale vstup byl 75,- NOK, tak jsme tam nešli. Vydali jsme se hledat místo kde kluci vloni stanovali. Pavel psal, že je to 700 m za tunelem, tak jsme šli za most k tunelu do Sogndalu, tam jsme to nenašli, tak jsme mu napsali, ať nám upřesní polohu toho místa. Je to za tunelem ve směru na Aurdal, je to staré poštovní nástupiště, které sloužilo v 19. století pro zásilky mezi Oslem a Bergenem – zde byly naloženy na loďku, později na parní loď, a vezeny do Gudvangenu a odsud po zemi do Vossu a Bergenu. My jsme zde postavili stan, já se sluním a Štěpka hned vyrazil na ryby. Zatím chytil malou tresku a nádhernou červenou hvězdici. Blbá věc je, že máme prasklou tyč u stanu a dneska praskla opravdu hodně, tak doufáme, že to vydrží do konce cesty. Tohle místo má několik nevýhod – hlavně sem pořád lezou nějaký lidi a tak dvakrát denně tu fouká tak, že jsem vyškrtala 20 sirek než jsem zapálila vařič. Teplota je 22 stupňů, je krásně slunečno. 11. den – 11. 8. 2005 Dneska ráno zase foukalo už nám to div neodneslo stan a celý den prší. Ráno jsem šla do města pro chleba a vodu a taky vyprat nějaké věci. Nejdřív jsem koupila chleba v Kiwi supermarketu za 11 NOK. Pak jsem se prošla městem k benzíně, kde jsem neviděla žádný záchody, tak jsem šla do kempu, kde jsem nabrala vodu a vyprala. Mezitím Štěpka rybařil, bavil se s místními rybáři a jeden z nich mu dal 2 nástrahy. Pak za lodí připlavali delfíni. Já jsem bohužel přišla už pozdě. Čekali jsme na ně ještě asi hodinu, pak jsme dali oběd a šli se schovat do stanu před deštěm. Pak jsme slyšeli, že přijíždí rybáři, kteří Štěpkovi dali nástrahu, tak se jich šel Štěpka zeptat, jestli je chtějí vrátit. Nechtěli a navíc připlaval ještě jeden delfín. Pak jsme asi do 5 hod. mastili karty ve stanu, protože lilo. Když přestalo, šel Štěpka zase chytat a hned chytil další dvě hvězdice – musí jich tu být plno. Teplota je 20 stupňů. Teď sem přišli nějací Němci a rozbalili svou obrovskou rybářskou výbavu přímo před náš stan. Sice jsme jim říkali, že tu byli delfíni a že jsou ryby asi pryč, ale je to neodradilo. Jestli ale brzo nevypadnou, tak se asi počurám, protože tu přes samé rybáře není kam si dojít. Štěpka se vypravil ještě pro 1 vodu k trajektu, takže se kontaktu s nimi úspěšně vyhnul. Němci byli úplně neschopní, drželi prut jako prase kost. Pak tam chytal ještě nějaký Polák, chytil velkou hvězdici. Štěpka šel chytat až když odešli. Chytil na háček maximušli. V noci strašně foukalo, že jsem se bála, že nás to odnese. 12. den – 12. 8. 2005 Ráno jsme vyklidili místo a vydali se k mostu u tunelu směrem na Årdal. Vzali nás nějací Němci v pronajatém autě. Dovezli nás sice jen za tunel (7 km dlouhý ), ale my jsme byli rádi, protože skrz tunel bychom nemohli jít pěšky. Za výjezdem z tunelu nám za chvíli zastavil pán, který jel až do Trondheimu. Takže jsme náš původní plán, Årdal, změnili na Ottu. Bylo to asi 4 hod. cesty. Jeli jsme z Årdalu horskou cestou a vyjeli jsme až do 1400 m. Část cesty se musela platit – 50 NOK. Byla zde úplně jiná krajina než v horách předevčírem. Lidé tu sbírali morušku, která se řekne norsky „mølte“ a anglicky „cloudberry“. Tahle horská cesta je nejkratší cestou do Trondheimu, ale používá se jen přes léto. Bylo tu 9 stupňů, zatímco v nížině bylo 17o C. V Ottě jsme zašli do infocentra pro nějaké mapy. Místo pro nocleh jsme našli ve směru na Sjoa u řeky Otty a u pole ječmene. Cestou jsme v lese viděli červené plody, o kterých si myslíme, že by to mohly být morušky – mělo to listy jako malina. Ochutnali jsme je – ještě nebyly zralé, doufejme, že byly alespoň jedlé. 13. den – 13. 8. 2005 Dneska byl úspěšný den na stopa, dojeli jsme docela daleko. Ráno jsme vyrazili kolem desáté přes pole ječmene zpět do Otty. Tam jsme chtěli nabrat vodu v infocentru, ale jelikož je sobota, otvírají až v 11. Nechtělo se nám čekat, tak jsme zkusili benzínu. Záchod byl vevnitř – nám bylo blbý nosit flašku přes krám- a chleba stál 25 NOK, tak jsme odešli s prázdnou. Vyrazili jsme do Rondane. Cestou byla ještě jedna benzína. Stejná situace jako předtím. Ale uviděla jsem tam litrové kakao za 13 NOK, tak jsem si říkala, že si trochu pošmáknem a vzala jsem ho. Zajímavé je, že u kasy už stálo 17 NOK, ale už mi bylo blbý ho vracet, jen jsem prodavačce řekla, že v regále mají jinou cenu, ale bylo mi to na nic. Štěpka z toho moc nadšenej nebyl, protože jsem za ty peníze mohla koupit něco užitečnějšího. Když jsme odbočili, zatím stále pěšky, na Mysuseter, pochopili jsme, že je to jedna z těch strmých horských silnic. Představa, že budeme šlapat nejméně 13 km do hor nebyla moc lákavá. Zkušebně jsem mávla a zastavil nám chlap ve staré volze. Vzal nás dokonce dál než jsme plánovali – na parkoviště Spragnet, což je poslední místo, kam se dá dojet autem. Dál se smí jen pěšky nebo na lyžích. Nerostou tu žádné stromy, jen lišejníky a houby – a morušky. Lidi je tu sbírají do kyblíčků jako my borůvky. My jsme je taky našli a ochutnali. Když je růžová je nezralá. Když uzraje, je žlutá. Roste tam, kde je mokro, proto tam všichni chodí v holinkách. Zpět jsme se vydali pěšky. Čekalo nás tedy asi 18 km chůze po silnici, kde mají ovce přednost před auty. Cestou jsme posvačili poslední tatranky s kakaem a sbírali jsme borůvky. Asi po 13 km nám zastavil sympatický Frantík v obytné dodávce a svezl nás do Sjoa (čti Šoa). Tam jsme na benzíně doplnili vodu a chleba. Bylo nám líto, že ten Francouz nejede naším směrem. Za benzínou jsme chvilku stopovali. Bylo hezky sluníčko, takže to bylo příjemné. Za chvíli nám zastavili Italové. Když mi dával do kufru batoh, tak jsem si uvědomila, že tam mám to otevřený kakao v krabici. Jak jsem ho chtěla vyndat, tak se zmáčklo a trochu jim polilo zadek auta – naštěstí jen ty omyvatelné části. Tak jsme radši dali do kufru Štěpkův batoh. Italové jeli na raft a spali v kempu v Sjoa (asi za 0,5 km), ale odvezli nás asi 30 km na silnici 51. Byli hodní. Tam, kde nás vyhodili, jsme za chvilku stopli Nora, který nás vzal až na jezero Gjende (čti jende). Řekl nám spoustu zajímavých věcí. Např. Co se jí v Norsku na Vánoce – někde ovčí, někde vepřové a na severu rybí maso (treska). A tradičně se jí morušky se smetanou. Vánoce slaví jako my 24. 12. Když jsme přijeli do Gjendeheimu, bylo tam strašně lidí. Byla tam nějaká slavná herečka a něco recitovala. My jsme nerozuměli ani slovo, tak jsme se šli ubytovat. Za pár hodin se u jezera objevilo úplné stanové město. Je tu hezky, je tu slyšet bečení a cinkání oveček z druhé strany jezera. Prostě azůro a božskej klid! Po večeři jsme prali – voda je ledová, lituju ryby, co v ní bydlí celej krátkej život. Dneska mi naši poslali 2 MMS, obě byly stejný: mámesedobře,těšímesenavás.Mamkaatatka. To bylo ve „věci“ a v „obsahu“ nebylo nic. Ale byla jsem ráda, že napsali.


Proč se zpět do budoucnosti 4 nikdy nestane Proč se zpět do budoucnosti 4 nikdy nestane V dnešní době nemůžete v Hollywoodu hodit kámen, aniž byste zasáhli někoho, kdo pracuje na restartu nebo pokračování milované filmové / televizní show. Jednou z franšíz, které se zatím podařilo uniknout prokletí zbytečného restartu, je Zpět do budoucnosti trilogie. V rozhovoru s Colliderem vysvětlil spisovatel franšízy Bob Gale proč Zpět do budoucnosti 4 se nikdy nestane. „Vyprávěli jsme úplný příběh s trilogií. Kdybychom se vrátili a udělali další, měli bychom Michaela J. Foxe, kterému bude příští rok šedesát a má Parkinsonovu chorobu. Chceme to vidět Marty McFly v šedesáti letech s Parkinsonovou chorobou? Chtěli jsme ho vidět v padesáti letech s Parkinsonovou chorobou? Řekl bych: „Ne, to nechceš vidět.“ A nechcete vidět Zpátky do budoucnosti bez Michaela J. Foxe. Lidé říkají: ‚No, udělejte to s někým jiným. ' Opravdu? Koho dostanete? Jediné, co uděláš, je prosit srovnání s originály a nebudeš odpovídat. “ PŘÍBUZNÝ: Tom Holland je synem Martyho McFlyho v plakátu BossLogic's Back to the Future 4 I když existuje populární hnutí online, které chce vidět Tom Holland a Robert Downey Jr. nahradit Michaela J. Foxe a Christophera Lloyda v ikonických rolích Martyho a Doca, je pravda, že Holland a Downey, ani žádný jiný herec, se nikdy nedokážou vyrovnat s nostalgickou láskou, kterou mají fanoušci k Foxovi a Lloydovi. Pro Galeho zachování integrity práce, kterou odvedli s originálem Zpět do budoucnosti trilogie je důležitější než pokračovat ve snaze těžit z franšízy „Viděli jsme to opakovaně u pokračování, která se po mnoha a mnoha letech vracejí ke studni, a oni jdou.“ Ach, no, Skrytá hrozba, možná můj život by byl lepší kdybych to neviděl. “ Existuje spousta dalších pokračování. Nechtěli jsme být těmi kluky, kteří dělali film, který byl v podstatě penězi. Universal nám říká: „Vy byste vydělali spoustu peněz,“ ale my jsme jako: „No, s těmi filmy jsme už vydělali spoustu peněz a máme je rádi tak, jak jsou. A jako hrdí rodiče nebudeme prodávat naše děti prostituci. '' Gale tak jasně cítí, že to nechal Zpět do budoucnosti franšíza odpočívá v míru. Ale hej, tady je Hollywood. Studia se nezajímají o pocity tvůrců, pokud jim jejich výtvory mohou přinést další peníze. Naštěstí Gale prozradil, že má uzavřenou dohodu, aby se ujistil Zpět do budoucnosti není restartován nebo restartován s jinou skupinou kreativ. „Se Spielbergem a Amblinem [Entertainment] jsme si porozuměli, že bez našeho požehnání nebo účasti nebude nikdy žádný další film Zpět do budoucnosti. Takže se to nestane. “ Tato zpráva byla poprvé ohlášena v Collider . princezna leia síla probouzí únik Vzpomínka na Monster House, animovaný horor pro děti [Rewind] Film Marvel's Inhumans by se dnes dostal do kin, tak co se stalo? Spider-Man 3 Cast sdílí první obrázky, několik titulů a nová loga Margot Robbie oslovuje Piráty z Karibiku 6 Pověsti: Čas ukáže Gimp Mystery in Pulp Fiction konečně vyřešil Quentin Tarantino


29. 5. 2011 Alley Cat Na slovutných dva/tři-osm-šestkách byly takřka vždy bezvýhradně stejné hry. Bylo úplně jedno, jestli jste byly v kanceláři kamarádova otce, na návštěvě vzdáleného známého nebo prostě u sousedů. Všichni měli svůj adresář HRY (ti drsnější z nás GAMES) a v něm pak další adresáře jako PRINCE, PREHISTO, STUNTS, SIMCITY a tak dále, jak si všichni pamatujeme. Pokud se náhodou stalo, že někomu nějaký základní adresář chyběl, došlo k zuřivému popisování hry, o kterou majitel přišel, dohodě o zapůjčení disket (někdy ještě 5.25") a brzkému doplnění adresáře HRY o chybějící skvost (nejčastěji i s OneHalfem). Jedna z těchto her je bezesporu Alley Cat, skrytá v adresáři CAT. A nejde na ni zapomenout. I když je pravda, že postupem času se na harddiscích začaly objevovat i jiné, nestandardní hry (ve své době jsem byl překvapen hrami jako LHX, Centurion nebo Kyrandia - ó jak jsem krásně netušil, jak odlišné hry existovaly!), tak základní sestava byla vždy sázkou na jistotu. Alley Cat byla už v té době zastaralá, ale pořád extrémně hratelná hopsačka, která dle mého názoru překonala svou originalitou mnoho her z let devadesátých. Totiž v roce 1983 vyšla kompilace miniher, motivována jednoduchým příběhem, obrovskou variabilitou, správně zvolenou 1000 obtížností, programátorsky bezchybnou, skvělou PC Speaker hudbou a s překvapivě kvalitní grafikou ve čtyřbarevném standardu CGA. Dokáže tohle váš kečup? Základní premisa hry je snadná. V hlavní roli kocoura (nebo lesbické kočky, ale údajně se hrdina jmenuje Freddie) se musíme vloupat do lidských obydlí, zde poškodit lidský majetek a na základě takto vydobyté reputace jsme připuštěni k páření (údajně kočka Felicia). Jak tomu ale u her bývá, nic není tak snadné, jak se zdá na první pohled. Takže začneme pěkně od začátku, od úvodní obrazovky. Zde si musíme všimnout, krom parádní úvodní skladby, vtipně schované GUI hry - vidíme zde nejvyšší dosažené skóre, počet životů a hlavně našeho hrdinu. I dneska mne zaujme, jak moc dobře je kočka animovaná, překvapivě plynule (vybavte si hry z počátku osmdesátých let!). Všeobecně animace veškerých objektů ve hře je vysoce nadprůměrná na hru, která má 56 kB! Společně s množstvím grafiky tak úvodní obrazovka navnazuje hráče na maximální úroveň. Bez zajímavosti také není, že hra vyšla původně pro osmibitové Atari, kde měla dokonce jen 32 kB! Teprve v roce 1984 byla portovaná na PC. Za to se vší parádou - při spuštění se testuje rychost procesoru a dle toho je správně nastavená rychlost hry, ať už máte XT nebo Pentium. Klobouk dolů! Po výběru obtížnosti (smysl má vybírat skoro vždy jen tu první, vysvětlím dále) se ocitáme ve hře. Hlavní obrazovka symbolizuje dům, kde se otvírají okna a kam se musíme dopracovat. Nejprve musíme přes popelnice vyskočit na plot, z plotu na prádelní šňůry a teprve z nich se správně nasměrovat do právě otevřeného okna. Musíme si ale dát pozor. Jednak nás může zasáhnout náhodný odpadek, z okna vyhazovaný, ale také nás z prádelní šňůry může shodit záludná myš (s neopakovatelným SQUEAL zvukem na PC Speakeru), což lidově řečeno nasere - ale myšky jde chytat a přidat si tak pár bodů na konto. Přestože je náš kocour velice rychlý, musíme občas taktizovat a směrovat pohyb někdy i směrem dolů. Na váhající kočku je navíc tu a tam vhozen přesně mířený odpadek, ale hlavně - pokud trávíme příliš času vyčkáváním, začne v na ulici chodit pes, který nás bezmilosti sežere a přijdeme tak o jeden z devíti životů. Výběr obtížnosti hraje zásadní roli. Ovlivňuje nejen rychlost myší na prádelní šňůře, rychlost přesunu šňůr či četnost otvírání oken. Jde zejména o množství ponožek, po kterých můžeme šplhat, rychlost psa a rychlost jeho objevení od startu hry. Největší roli ale hrají popelnice. Na vyšší obtížnost jich ubývá, jsou jinak rozmístěné a na tu nejvyšší obtížnost jsou k dispozici jen popelnice vysoké, na které lze doskočit jen s dlouhým rozeběhem - a to se ještě musíte trefit! Samozřejmě to není tak snadné, protože v nejméně vhodnou chvíli z popelnic vykukují konkurenčí kocouři a shazují nás. Kvůli bodovému zisku a také čistě kvůli trénování je proto vždy vhodné začína 1000 t hru na nejnižší obtížnost. Naopak pro trénování skákání na vysoké popelnice s devíti životy je vhodné rovnou jít do obtížnosti s prozaickým názvem TomCat. A pochopitelně, že zvyšující se obtížnost také ovlivňuje dění v místnostech, kde tropíme neplechu. Co že nás čeká a nemine? Akvárium Typický prvek prakticky pro všechny místnosti je automatické koště, které se nás snaží z místnosti vymést ven oknem (což můžeme i cíleně mimochodem). Na to je jediná obrana - nadělat na podlaze stopičky, které koště prioritně uklízí a teprve pak jde po nás. Místnost, které se všeobecně přezdívá akvárium, ale tuto habaďůru nijak zvláště nepotřebuje. Do akvárka se trefíme mnohdy ze země dříve, než se k nám koště přiblíží - my profíci si umíme stoupnout pod akvárko tak, že nás do něj koště samo vyhodí. V samotném akváriu musíme pochytat všechny rybičky, vyhýbat se elektrickým výbojům (?) a hlavně si dávat pozor na dostatek kyslíku. Pomineme-li perspektivní nevyrovnanost scény, nesmyslnost zadání a absurditu scény, musíme se poklonit opět skvělé animaci (koštěte, rybiček i elektrických výbojů), ale hlavně šikovné práci se čtyřbarevnou paletou, která ilustruje stav kyslíku. Ptačí klec Jde o zdánlivě komplikované zadání, ale ve skutečnosti jde pro cvičeného hráče o maličkost. V místnosti je potřeba shodit ptačí klec a lapit ptáčka. Je zde téměř vždy potřeba nadělat bordel pro otravné koště a rovněž je téměř vždy nutné počkat, až přeběhne pes, ale jinak je shození klece skákáním a lapení ptáčka otázkou držení jednoho tlačítka. Problém je, pokud ptáčka mineme ihned po shození klece. V ten okamžik začíná peklo ve formě honičky. Jenže tato místnost je nezvykle holá a navíc barva ptáčka perfektně splývá s barvou zdi v pozadí. Pokud se tak nepodaří splnit úkol na první pokus, hrozí riziko, že při honění ptáka vypadneme z okna (ať už chybou vlastní nebo přičiněním koštěte). Sýr V místnosti je obří kus ementálu a v něm tři myši. Zachytávat se můžeme děr a rovněž nimi cestovat uvnitř sýra a tím myšky dohánět, protože opravdu na nás nečekají. Role koštěte a psa je v této místnosti skoro neznatelná, protože dokážeme cestovat prakticky po celém pokoji (díky dírám v ementálu) mnohem rychleji a bezpečně. Neznamená to ale, že by šlo o jednoduchou minihru, zejména na vyšší obtížnosti se myšky v děrách vyskytu 1000 jí méně, než vteřinu a mnohdy ani nevykouknou celé a už mizí. Přesto je spíš splnění místnosti otázkou času, než že bychom byli vyhozeni z okna. Psí žrádlo Tuhle místnost přímo nesnáším. Je strašně zdlouhavá a přitom jednoduchá, s trochou trpělivosti. Naším úkolem je sežrat žrádlo několika psům a to včetně misek (!), přičemž psi spí u svých zdrojů potravy. Žraním je postupně probouzíme a když otevřou druhé oko, je prakticky po nás. Se zvyšující se obtížností jsou misky plnější a jejich počet vyšší. Rovněž zde výjimečně není koště (OPRAVA - je tam koště) a ani nás nikdo nehoní a tak tuto místnost nejčastěji opustím výskokem z okna. Zajímavostí je, že držením tlačítka ALT (standardní akční tlačítko pro celou hru) se náš kocourek umí sám navigovat k nejbližší misce, aniž bychom používali šipky. Tarantule Bezesporu nejjednodušší místnost, kterou lze udělat s trochou štěstí za tři vteřiny (a bez trochy štěstí za čtyři). Místnost reprezentuje knihovnu, na jejímž vrcholu jsou tři květináče, které musíme sebrat (nebo shodit, podle míry fantazie). Krom standardního koštěte zde máme hlavního protivníka - jedovatou tarantuli, která se pohybuje po stropě. Řešení je ale snadné. Hned od okna udělat pár kroků přesně pod jednu z kytek (nejčastěji hned pod levou) a vyskočit asi do poloviny knihovny. Naše stopičky zaměstnají koště a naše pozice vyláká tarantuli, aby slezla níž. Pak musíme jen správně udělat skok vpravo nahoru (dostaneme se až pod pravou květinu) a následně vlevo nahoru - obloukem sebereme všechny tři kytky. Hotovo! Po splnění jedné z těchto pěti miniher se ocitáme zpět na ulici s malým rozdílem - okna nyní neobsahují místnosti, ale potrhlou skákací labyrint, kde na vrcholu je naše vyvolená láska. Jde o dost těžkou minihru - ze všech stran na nás pálí Amorové své šípy, které nás nejen shazují, ale také nám narušují naše cestičky ze srdíček. Naštěstí opětovný výstřel tím samým směrem opět cestičky zaceluje, čili nejde se dostat do slepé uličky. Přesto je tato minihra více než akční, protože na každé cestičce je zlomyslná kočka, která nás umí také shodit (dočasně je možné je anulovat pokládáním dárečku). Taktika držení dvou tlačítek zde kupodivu funguje s vyšší úspěšností, než pečlivé plánování. Po vyskákání nahoru dojde k vítěznému polibku a rozmnožení koček. Bez zajímavosti není fakt, že dáme-li naší vyvolené dáreček (což není snadné, obvykle jej potřebujeme na likvidaci koček pro snadnější průchod), nemá to na hru absolutně žádný vliv. Po rozmnožovacím aktu jsme zpět na ulici a proces opakujeme, ovšem na vyšší obtížnost. Na tu nejvyšší se mi hru nikdy nepodařilo dohrát, což ale ani není účel - pokud to jde. Alley Cat je každopádně nezvykle svižná hra, která se právem zapsala do našich srdcí, svou variabilitou překonala tehdejší konkurenci a zároveň potvrdila, že k perfektní hře je potřeba nápad a nikoliv výpočetní výkon. Je možná ale dobře, že se hra nedočkala pokračování. I když jsem si jako malý kreslil další 1000 místnosti nebo jak to vypadá uvnitř sýra, je tato kompilace naprosto dostačující pro casual hráče k odpolední kávičce, tak pro hardcore pařany. A to se jen tak nevídá, proto děkuji, pane Williams! 10 komentářů: Jaký elektrický výboje? Já tam vidím normální elektrický úhoře :)OdpovědětVymazat - Anonymní30. května 2011 19:53 Přesně - jasný úhořiOdpovědětVymazat No vida, ja som vedel, ze som na nejaku hru v blogu vcera zabudol! Alley Cat!!! :)OdpovědětVymazat - Anonymní30. května 2011 21:16 tak na tuhle pařbu bych už po těch letech zapomněl, když jsem to hrál zamlada, tak jsem vůbec nechápel smysl hry :-D dík za osvěžení paměti, blog jsem našel teprve nedávno, takže vše pročítám zpět. Velkou radost mi udělaly scany starých exkáčů a scorat, které jsem onehdá ve své mladické nerozvážnosti rozdal a vyhodil, já vůůůůůlOdpovědětVymazat - Anonymní31. května 2011 10:20 tyyy vole, Alley Cat!!! Uplne jsem na tuhle hru zapomnel, ale co jsem se ji nahral na atarku! To byla dobra pecka :)OdpovědětVymazat B. Hehe, ku hram, ktore mal kazdy by som este pridal adresare DUCKTALE a TITUS. Aspon teda v mojom okoli ich mal kazdy :)OdpovědětVymazat - Anonymní31. května 2011 15:50 A nejdrsnejsi meli adresar GAMEZ. :DOdpovědětVymazat - Anonymní31. května 2011 19:01 No ja som mal spoluziaka a ten mal adresar nazvany JEU, co je po Francuzsky. Ja osobne som mal (a mam) vzdy Games.OdpovědětVymazat - Anonymní1. června 2011 15:47 Díky za recenze těchhle starých pařeb. Tohle je jedna z mých nejmilovanějších her vůbec a myslím, že dohrát do konce nejde. Svého času jsem v ní dosáhl bezmála virtuozity, prošel minimálně 10-15 levelů a pokračovalo to pořád dál, až jsem přišel o všechny životy. Mimochodem, to "psí žrádlo" je spíš mléko, a koště je v této místnosti také.OdpovědětVymazat Aha, tak to jsem se spletl.OdpovědětVymazat


Já na bráchu, brácha na mě. David a Adam Musilové věří, že v reprezentaci navážou na slavného dědu - Aktuálně.cz 26. 4. 2018 15:57 David Musil v třineckém dresu | Foto: Lukáš Filipec


text: Vrh šikmý je pohyb tělesa v tíhovém poli, při kterém počáteční rychlost svírá s horizontem nenulový elevační úhel. Při kladném elevačním úhlu (0° < α < 90°) se jedná o vrh šikmý vzhůru, při záporném (−90° < α < 0°) o vrh šikmý dolů (při nulovém elevačním úhlu se jedná o vrh vodorovný). Pokud vrh probíhá ve vakuu a uvažujeme-li pouze homogenní tíhové pole (např. reálný případ vrhů relativně malou rychlostí v malých výškách nad povrchem astronomických těles bez atmosféry), pohybuje se těleso po parabole, ve vzduchu (tzn. s nezanedbatelným odporem vzduchu) po tzv. balistické křivce. Matematický model Předpokládejme, že těleso má počáteční rychlost v0 svírající s vodorovným směrem elevační úhel α. Následný pohyb (ve vakuu, resp. při zanedbání odporu vzduchu) se skládá z rovnoměrného přímočarého pohybu touto rychlostí v původním směru (tímto směrem položíme osu x) a z volného pádu (tedy rovnoměrně zrychleného pohybu) ve směru tíhového zrychlení g, který lze ztotožnit s pohybem ve směru osy y. Ve směru osy z tedy pohyb neprobíhá (trajektorií tedy bude rovinná křivka). Proto platí: , . Vyloučením času a přesunem počátku soustavy souřadnic do bodu získáme rovnici trajektorie šikmého vrhu: Pro vrh šikmý vzhůru lze z této rovnice určit maximální dosaženou výšku: a délku vrhu (tedy vzdálenost, po které těleso klesne do původní výšky), neboli dostřel: Z rovnic vyplývá, že maximální výšky vrhu lze dosáhnout pod úhlem 90° a největšího dostřelu pod úhlem 45°. Speciální případy Volný pád – Počáteční rychlost je nulová a pro rychlost dostáváme vztah . Dráha, kterou těleso urazí od počátku do času je . Vrh svislý vzhůru – Celý pohyb probíhá pouze ve směru osy y (elevační úhel ). Počáteční rychlost je nenulová (pro nulovou počáteční rychlost by se jednalo o volný pád). Pro rychlost pak dostaneme vztah . Vzdálenost (okamžitá výška) tělesa nad bodem, z něhož bylo vrženo, je dána vztahem . V nejvyšším bodě výstupu je rychlost nulová. Odsud získáme dobu výstupu . Dosazením do vztahu pro dráhu dostaneme po úpravě výšku výstupu . Z nejvyššího bodu trajektorie padá těleso zpět volným pádem a bodu, z něhož bylo vrženo dosáhne za dobu, která se rovná době výstupu. Vrh svislý dolů – Volný pád se skládá s rovnoměrným pohybem ve stejném směru. Jedná se o speciální případ šikmého vrhu s elevačním úhlem , celý pohyb probíhá pouze ve směru osy y. Vrh vodorovný – Při vodorovném vrhu směřuje počáteční rychlost ve směru osy x (elevační úhel ). Délka vrhu je vzdálenost, za kterou dojde ke změně y-ové souřadnice o velikost . Platí pro ni doba letu . Dosazením doby letu do vztahu pro x-ovou souřadnici získáme délku vrhu . Ochranná parabola Všechny trajektorie šikmých vrhů stejnou rychlostí pod různými elevačními úhly vytváří množinu trajektorií, jejichž obálkou je křivka zvaná ochranná parabola. Body za ochrannou parabolou nemohou být při rychlosti vrhu zasaženy. Rovnici ochranné paraboly lze odvodit z rovnice trajektorie šikmého vrhu. Tu lze upravit do tohoto tvaru: Na tuto rovnici lze pohlížet jako na kvadratickou rovnici pro proměnnou . Body ležící na ochranné parabole mohou být zasaženy pouze pod jedním elevačním úhlem . Hledáme tedy body, pro které bude mít tato rovnice právě jedno řešení, její diskriminant tedy bude roven nule: Po úpravě získáme rovnici ochranné paraboly: Omezení použitého modelu Uvážení odporu prostředí Při pohybu v prostředí s nezanedbatelným odporem opisuje vržené těleso (projektil) asymetrickou balistickou křivku, u které je délka vrhu kratší než u pohybu při zanedbání odporu vzduchu. Matematické modely závisejí na způsobu popisu sil odporu prostředí. Odporovou sílu při laminárním obtékání projektilu lze přibližně popsat jako přímo úměrnou viskozitě prostředí a první mocnině okamžité rychlosti. Odporovou sílu při turbulentním obtékání projektilu lze přibližně popsat jako přímo úměrnou hustotě tekutiny, ploše příčného průřezu a druhé mocnině okamžité rychlosti. Odporová síla při obtékání projektilu pohybujícího se rychlostí blízkou rychlosti zvuku má závislost na rychlosti složitější. Odporové síly také silně závisejí na geometrickém tvaru projektilu. Při nesymetrickém tvaru vzhledem ke směru pohybu je navíc nutno uvažovat příčné silové působení dynamického vztlaku), který souvisí s rozdíly tlaku v prostředí na různých stranách tělesa způsobenými rozdílnou rychlostí obtékání podle Bernoulliovy rovnice. Po započtení odporových sil zjistíme, že největšího dostřelu lze dosáhnout při elevačním úhlu asi 42° Uvážení nehomogenního pole Pro případy, kdy sice lze zanedbat odpor prostředí, ale gravitační pole již nelze považovat po celé dráze pohybu za homogenní (tedy vrhy velkou rychlostí nebo ve vzdálenostech srovnatelných s rozměry astronomického tělesa, které je hlavním zdrojem gravitačního pole), je vhodným přiblížením pohyb v centrálním gravitačním poli kolem hmotného středu takového tělesa. Při nezanedbatelné hmotnosti vrženého tělesa se pak hovoří o Keplerově úloze. Poznámky Související články Vrh vodorovný Vrh svislý Pohyb Gravitace Externí odkazy Gravitace


source: CulturaX

text: Oblek na lahev - dárek k promoci nejen pro muže, ale i všechny milovníky dobrých vín a originálních nápadů! "K lidskému štěstí a k úsměvné pohodě patří prostřený stůl, víno a přátelé" řekl Homér. A protože promoce je výjimečným okamžikem, tak si zaslouží i výjimečný přístup k dárkům. Ručně vyráběný oblek na lahev s vlastním nápisem je skvělým a univerzálním dárkem pro všechny, kteří ocení dobré víno. Moudro, citát, vzkaz, jméno s novým titulem, gratulace... Je jen na Vaší fantazii, co si necháte vyšít na stužku taláru! Čepici na lahev připevníte oboustrannou lepící páskou, která je součástí čepice. Lahev není součástí ceny produktu.