1000 div> 10. 5. 2017 Sly Cooper Pamatuji si to, jako by to bylo včera. Pro Playstation 3 vyšlo Gran Turismo 5. Já a Petju, nadšený automobilista v reálu i virtuálu, vytáhl šrajtofli a zaplatil neuvěřitelnou sumu za sběratelskou edici, velkou krabici plnou hračiček a doplňků k prohloubení zážitku ze hry. Při probírání se obsahem jsme se bavili o tom, jak jsme vařili Gran Turismo 5 Prologue a pak na Playstation 2, jak jsme vařili stovky hodin Gran Turismo 4. "A když jsme u té Playstation 2, pamatuješ si na tu skákačku s tím kočkopsem?", zeptal se zničehonic a tak nějak (právem) automaticky očekával, že budu hru dobře znát. Jenže já ji neznal. No zatím, co se Gran Turismo 5 instalovalo, vyprávěl mi o hře, jak byla skvělá a zábavná a velice se podivoval (právem), že o ní slyším poprvé v životě. Po pár dnech mi od něj přišla SMS, stálo v ní jen "Sly Cooper". 1. 10. 2015 Auto Modellista Je to už delší čas, co mi dobrý kamarád věnoval originálku hry Auto Modellista. Že pěkně děkuju, pane Petju! No každopádně od té doby jsem několikrát hru vložil do mechaniky mé věrné štíhlé Playstation 2 a pár minut jsem hře věnoval. Ale nikdy to nebylo dost na to, abych se dokopal o hře také něco napsat. To se ovšem s minulým víkendem změnilo, takže fanfáry tadá! Tady to je! 24. 6. 2014 Snake Eater - herní pohled O Metal Gear Solid jsem tady psal již tolikrát, že to už snad ani není zábava číst. Pro mne je ale zábava o tom psát! Nyní jsem se rozhodl se na hru podívat maličko jinak. Při psaní článku o fenoménu Metal Gear pro LEVEL (číslo 241) jsem si uvědomil jednu zásadní věc. A sice, že je to už bezmála deset let, co vyšel třetí díl ságy a tedy že již uběhlo dost vody na to, abychom si mohli dovolit trochu zaspoilerovat ;). Z praktického hlediska se o této herní sérii hovoří převážně ze dvou hlavních důvodů. Za prvé - příběh. Za druhé - hratelnost. Jenže zatímco příběh je vyprávěný formou pasivních animací a není problém si najít na internetu sumarizaci (delší i kratší), o hratelnosti se sice také hovoří dost, ale přijde mi, že je to všechno takové obestřené tajemstvím. Jakoby se ti, co se o hře rozepisují, záměrně zatajují některé detaily, aby si případní čtenáři, dosud panicové či panny, hru více užili. Ale je to už saprment deset let, to už snad všichni měli dost času na to, aby si hru zahráli (ať už na Playstation 2, v HD reedici pro Playstation 3 a XBOX 360, případně ve 3D pro 3DS). Neboli - následující text si nebude brát servítky a vyslepičím všechno, co mi na herních mechanismech, hratelnosti a celkovém obsahu přijde tak strašně moc úžasné, že považuji Snake Eater za nejlepšího Metal Geara všech dob! 29. 1. 2014 Tony Hawk's Downhill Jam Proč se vracet k této hře? Nedávno jsem půjčoval známým svoje staré dobré Wii a k tomu několik her - samozřejmě pořád táhnou Sporty, ty nemají konkurenci nikdy v ničem, ale při procházení nemalého množství originálek jsem si zavzpomínal na jednu z první her, kterou jsem si pro Wii pořídil (z DVDcrave blahé paměti). A znáte to - když máte na konzoli tři hry, tak je vaříte do zemdlení, ať už jsou jakékoliv. Zatímco Sporty a Twilight Princess byly jasnou sázkou na k 1000 valitu, Downhill Jam byl ten černý vzadu. Řekněme si to na rovinu - ta hra je ptákovina. Avšak když jsem si nyní osvěžil paměť, uvědomil jsem si pohnutou historii a řekl jsem si, že něco málo k tématu napíšu. 9. 1. 2012 ICO, NICO, TRICO - teorie Trilogie Fumito Uedy ještě není dokončená, ale již nyní je více než jasné, že poslední díl z řady ICO, Next ICO (Shadow of the Colossus) a Trico pod názvem Last Guardian, dokáže pokračovat v načrtnutém schématu. Na hru si ještě počkáme, i když naivnější z nás (se mnou v čele) tak nějak očekávali, že takto zásadní Playstation 3 bude vydána dříve, neže Gran Turismo 5. Tak jako tak - rád bych se zmínil o hře již nyní a to v kontextu s "předchozími díly". Provázanost her je totiž stěžejní pro plné vychutnání universa a možná, že níže v textu napíšu něco, o čem vás doposud nenapadlo přemýšlet. Čili předesílám, že pro hráče, které teprve zkušenost s trilogií čeká, je následující text plný vyzrazení zásadních sdělení obou vydaných her, plus tuna fandovské spekulace navrch. Máte-li v plánu se ke hrám někdy dostat, vynechejte prosím čtení tohoto článku. 8. 1. 2012 Shadow of the Colossus (HD) Psát o ICO, potažmo Shadow of Colossus, je nošením dříví do lesa. Avšak na druhou stranu, má-li být můj deník kompletní, musí tady být více, než jen několik letmých zmínek, které spoléhají na samozřejmou znalost čtenáře. A při příležitosti vydání Shadow of Colossus pro Playstation 3 v HD remaku (nyní hovořím o vydání na PSN, co se BlueRay edice týče, ta je již k dispozici pár měsíců), je to myslím celkem vhodná doba si povědět něco o jedné z nejlepších her všech dob. 4. 1. 2012 ICO (HD) Psát o ICO, potažmo Shadow of Colossus, je nošením dříví do lesa. Avšak na druhou stranu, má-li být můj deník kompletní, musí tady být více, než jen několik letmých zmínek, které spoléhají na samozřejmou znalost čtenáře. A při příležitosti vydání ICO pro Playstation 3 v HD remaku (nyní hovořím o vydání na PSN, co se BlueRay edice týče, ta je již k dispozici pár měsíců), je to myslím celkem vhodná doba si povědět něco o nejpoetičtější hře všech dob. 4. 11. 2011 GTA: San Andreas U příležitosti nového traileru ke GTA5 není zbytí, 3d9 než si napsat něco o nejlepším GTA v sérii, čímž nemám na mysli nic menšího, než nepřekonatelné San Andreas. K diskuzi lze předložit, zda není "nejlepší" GTA4, ale to máte tak. Nejlepší je zrovna to, na co si vzpomenu a taky záleží na tom, jak se vyspím. Dalo by se říci, že GTA4 je lepší hra a že San Adreas je lepší "GTA". Na tom něco bude - v kontextu ulítlosti možností je San Andreas jakoby svobodnější. V GTA4 si neumím představit, že by se Niko rozjel s kombajnem po Wall Street (i když sranda by to byla náramná, zvláště, když je tam teď těch 99%). To je možná to správné konstatování - San Andreas je větší sranda, prča, hlína - dá se tam parádně vyblbnout. Ne nutně komedie, ale je to hra, u které se člověk radostí směje, zatímco v GTA4 se člověku radostí tají dech. Pochopitelně by bylo naprosto ideální, aby se obě hry prolnuly - inu a to možná bude právě chystané 1000 GTA5! Nakonec to máte jako s dětmi. Obě milujete. Ale prvorozený je jenom jeden. 26. 7. 2011 Metal Gear Solid V životě jsem hrál hodně her, prozkoumal hodně světů a vyslechl hodně příběhů – no mezi všemi vyniká Metal Gear Solid. Je to herní série o jednom muži, který si plní sny vytvářením aktuálních světů a příběhů. Hideo Kojima. Mistr řemesla filmového i herního. Autor originálních myšlenek a neuvěřitelné hratelnosti. Za jeho tvorbu bych mu naférovku napálil Nobelovku. (Připravte se také na zatím nejdelší text na mém blogu - celkem 84 kB, takže v přepočtu bezmála 50 normostran ;). 15. 3. 2010 Red Dead Revolver S blížícím se vydáním očekávané sandbox akce Red Dead Redemption se fandové Rockstar her třesou více a více. Jaké ale bylo moje překvapení, že hra není první ve své sérii, ale že jí pro Playstation 2 předchází Red Dead Revolver. Jelikož mi hru Kejml laskavě prodal, věnoval jsem jí pár hodin, abych si udělal obrázek o tomto předchůdci. Není to tak dlouho, co jsem při psaní o Call of Juarez 2 zmiňoval, že westerny nejsou mou silnou stránkou. A najednou se okolo mne vyrojilo více her s touto tématikou. Krom Red Steel 2 je to Red Dead Revolver, který maličko snížil mou nedůvěru k tomuto žánru. Ne, nezačnu kvůli tomu sjíždět filmy a číst mayovky. Ale nějak se začínám na Redemption těšit víc, že se do westernu dá nacpat víc, než obligátní přestřelky v ulicích. Pořád si nejsem jistý, zda žánr "spaghetti western" má být hanlivý. Red Dead Revolver je podle všeho špagety western v nejlepších letech. Znamená to tedy, že se dostáváme do klišé situací, které řešíme klasickým způsobem - všechno vystřílíme prostě. Scény, přestože jsme většinu z nich viděli ve filmech nebo jiných hrách, jsou ale docela dobře navrženy a udržují si správnou atmosféru. Jak mají Rockstar ve zvyku, jsme na začátku i konce mise oblaženi animací, přesně ve stylu GTA her, které mají celkem úroveň. Bohužel - oproti GTA zde naprosto chybí jakýkoliv pohyb po nějaké mapě. Styl hry spočívá v plnění misí, které jsou za sebou poskládané, jako kostky domina. Mise se odehrává obvykle na malé ploše - městečko, indiánská vesnice, na kraji lesa. Nevím, jaký engine byl použit, připomíná to Renderware z GTA3, ale kvalita zobrazení je o dost vyšší - ovšem díky menší ploše. Střílení je jednoznačně největší částí hry. Hlavní hrdina Red disponuje rovněž dvěmi speciálními finesami. Jednou je zacílení série střel s automatickým zásahem do citlivých míst oponenta a pak samozřejmě dueling. Zdá se mi, že do Call of Juarez 2 byly oba dva prvky převzaty s minimální změnou. Zdravíčko se nedoplňuje automaticky a i když Red něco málo vydrží, hru usnadní cover systém. Je velice pěkné, že zde nefunguje pravidlo "kryt = bezpečí", když vám kouká klobouk, může vám někdo klidně ustřelit palici. Na druhou stranu je potěšující, že nepřátelé jsou se střelbou na poměrně realistiké úrovni, kdy na větší vzdálenost není snadné něco trefit, ale ani být trefen. Samozřejmě - lepší zbraně, jako pušky nebo ostřelovačky, pak mění taktiku postupu. Jistá variabilita v misích tedy je, čemuž napovídá i fakt, že jednou splněné úkoly je možné opakovat a pokusit se o lepší výsledek, za který jsou pak unikátní odměny. Red Dead Revolver je hra, o které jsem nikdy neslyšel a je to tak nějak logické. Z hlediska experimentálního bych hru pochválil za pěknou grafiku, atmosféru, animace a střelecké výzvy. Ovšem jako hře jí chybí mnoho drobností i podstatných věcí k tomu, abych byl nějak nadšený. O to více se ale těším na pokračování. 17. 6. 2009 Guitar Hero Už jsem to jednou zkoušel. Ale byl jsem asi moc pod vlivem nebo co, takže mi hra nešla ani trochu, nebavila. Koneckonců mi to ani nikdo nevysvětlil. No byl to velký večírek, takže se to dalo skoro očekávat. Každopádně jsem o víkendu přijal pozvání ke známému, abych si prej jako Guitar Hero vyzkoušel. Proč ne. DDR se mi celkem líbí, ale nejde mi. Beatmania - to samé. Ale Guitar Hero vnímám jako "nejméně japonskou rytmickou hru", kde nízká obtížnost znamená, že to zvládne prakticky každý, narozdíl od nízké obtížnosti obou výše zmíněných japonských her. Každopádně jsem se chopil pidikytarky a začal brnkat. Úplně se mi v hlavě vybavil díl South Parku, věnovaný tomuto fenoménu. Ale to celkem rychle přešlo. Totiž je velice dobrý nápad se oprostit od prvního songu "Slow Down", který slouží opravdu jako tutorial (upozorňuji, že jsem po celou dobu hrál na easy obtížnost, nejsem magor zase). Jakmile se posuneme někam dál, jsme více v podmanění rytmu samotné hudby a začíná zábava. Půlku songu se učíme určité patterny, které pak opakujeme skoro zpaměti jen za poslechu hudby. Ono není moc jiné možnosti. Čučením na obrazovku se mi za chvíli začali rozjíždět oči ;) (už mám brýle mimochodem), 1000 takže jsem musel poslouchat hlavně hudbu. Kupodivu jsem se docela chytal, většinu písniček jsem dal nad 90%, což je napoprvé myslím docela slušnej výkon. Resumé - je naprosto zřejmé, proč je hra tak populární a hratelná. Je prostě velice s citem navržená a i když se mi chce zvracet z komerčních praktik ohledně vydávání nových "her", tak musím uznat, že ta hra je v jádru velice dobře zvládnutá a doporučil bych ji vyzkoušet každému. Dokonce jsem pouvažoval o koupi... Každopádně jsem o víkendu přijal pozvání ke známému, abych si prej jako Guitar Hero vyzkoušel. Proč ne. DDR se mi celkem líbí, ale nejde mi. Beatmania - to samé. Ale Guitar Hero vnímám jako "nejméně japonskou rytmickou hru", kde nízká obtížnost znamená, že to zvládne prakticky každý, narozdíl od nízké obtížnosti obou výše zmíněných japonských her. Každopádně jsem se chopil pidikytarky a začal brnkat. Úplně se mi v hlavě vybavil díl South Parku, věnovaný tomuto fenoménu. Ale to celkem rychle přešlo. Totiž je velice dobrý nápad se oprostit od prvního songu "Slow Down", který slouží opravdu jako tutorial (upozorňuji, že jsem po celou dobu hrál na easy obtížnost, nejsem magor zase). Jakmile se posuneme někam dál, jsme více v podmanění rytmu samotné hudby a začíná zábava. Půlku songu se učíme určité patterny, které pak opakujeme skoro zpaměti jen za poslechu hudby. Ono není moc jiné možnosti. Čučením na obrazovku se mi za chvíli začali rozjíždět oči ;) (už mám brýle mimochodem), 1000 takže jsem musel poslouchat hlavně hudbu. Kupodivu jsem se docela chytal, většinu písniček jsem dal nad 90%, což je napoprvé myslím docela slušnej výkon. Resumé - je naprosto zřejmé, proč je hra tak populární a hratelná. Je prostě velice s citem navržená a i když se mi chce zvracet z komerčních praktik ohledně vydávání nových "her", tak musím uznat, že ta hra je v jádru velice dobře zvládnutá a doporučil bych ji vyzkoušet každému. Dokonce jsem pouvažoval o koupi... 25. 3. 2009 Gran Turismo V mém srdci mám pramálo místa pro tři herní žánry. Sporty, strategie a automobilové simulátory. Pokaždé se ale našly výjimky potvrzující pravidlo. Sensible Soccer či Wii Sports - to jsou typičtí zástupci sportovních her, na kterých jsem schopen si ulítnout. Battle Isle či Sins of the Solar Empire - to je za strategie (které mi hlavně nejdou hrát, páč na to nemám buňky). Lotus a Stunts jsou zase nedostižná autíčka. Ono je to logické. V reálném životě jsem nikdy sportům extra neholdoval (a to ani v pasivní formě sledování v televizi - dost dobře to nechápu), o militarismus se zajímám jen skrz některé pseudorealistické FPS typu Counterstrike nebo Battlefield a auta mne v reálném světě neberou - stačí mi černý Ford a jsem spokojený (i když jako dítě jsem snil o tom, že budu automechanikem). Gran Turismo přineslo na svou dobu neuvěřitelnou grafiku - díky triku odlesků jsou modely neskutečně plastické. V době, kdy frčely Need for Speed, které jsem hrával s chutí, ale s nikterak extrémním nadšením, jsem také rád létal v simulátorech letounů a tak nějak jsem si i v té době uvědomoval, že úroveň "simulace" aut není to pravé ořechové. Jasně, dneska se nad Need for Speed pousměju, po zkušenostech s LFS a dalšími "téměřsimulátory" je zřejmé, že NFS je arkáda jako prase, ale v té době jsme tomu tak prostě říkali. Jenže pak přišla nějaká obskurní móda, patrně odstartovaná Mario Kart na SNES, takže jsme se dočkali Wacky Wheels, Skunny Kart a plejádou non-cartoon motokár, které se skřížením "realisticky" pojatých NFS daly vzniknout sérii nejrůznějších arkád typu Speed Haste, Speed Busters, N.I.C.E., a další a další. Byly to dobré až skvělé hry, většinu z nich jsem hrál poměrně s chutí, ale dycky mne štvalo, že se auta "prostě nechovají jako auta". Rozdíl mezi zmíněným Lotusem a jmenovanými hrami byl akorát v grafice (a hudbě samozřejmě), protože hratelnost byla pořád skoro stejná bez ohledu na featury. Porovnejte tyto dva screenshoty. Ten druhý pochází z emulátoru a je renderovaný ve vyšším rozlišení. A pak přišlo Gran Turismo. Z kraje si musíme uvědomit jednu velice důležitou věc. Gran Turismo série není automobilový simulátor typu LFS a vyšší. Gran Turismo je určitý mix mezi zábavnou arkádou a simulátorem. Když to takhle vidím vedle sebe, tak mi to moc nesedí. Totiž podobným zaklínadlem se v současné době zaklíná Need for Speed Shift (údajně 75% sim, 25% arcade) a ne snad, že bych chtěl mít předsudky, ale už teď se preventivně popadám za břicho. Ale zpátky k věci - Gran Turismo je hra, která nám uvěřitelným způsobem předkládá zážitek z řízení automobilu tak, že máme pocit skutečného řízení. Není 100% realistický. Ale vzbuzuje ve mně pocit z jízdy. A to je esenciální. Také podtitul "Real Driving Simulator" vnímám jako "realistická simulace pocitu z jízdy", nikoliv jako "realistická simulace jízdy". Možná je to slovíčkaření, ale víte, jak to myslím. Gran Turismo 2 - jde ještě o kousek dále, u této hry jsem strávil stovky hodin, prakticky rok v kuse, denně i deset hodin. Kdysi jsem měl takovou dětinskou teorii, jak snadno rozeznat simulátor od arcade autíček. Jestli se vám hra lépe hraje z kokpitu vozu, je to simulátor. Jestli je hra hratelnější z pohledu za vozem, je hra arkáda. Ano, také jsem dlouhá léta tvrdohlavě hrál NFS v kokpitu, abych měl pocit, že hraju simulátor. Kupodivu mi tato primitivní teorie vydržela docela dlouho. Dokonce i u Gran Turisma se mi lidi podivovali, proč to hraju z kokpitu (respektive z nárazníku), když se připravuji o pohled na perfektní model auta. Nedokázal jsem jim to vysvětlit. Papírově nejsilnější auto v Gran Turismu 2. Suzuki Escudo ale sedí lépe na trati, tak obvykle vyhrává. Když jsem poprvé spatřil intro Gran Turisma, tak jsem se regulerně udělal. Moji oblíbení Chemical Broth 1000 ers to všechno jen podtrhují (remix skladby Everything must Go od Manic Street Preachers). Od té doby si každé intro každého Gran Tursima pouštím pokaždé, když hru hraju. Aktuální song je vždy top ten následující rok. Kdo to intro odklepne, tomu kokot odpadne! Gran Turismo je první autíčková hra, v jistém smyslu na hranici simulace, které jsem propadl. Do té doby jsem rozděloval auta na Fordy, Škodovky, Mercedesy a "ostatní". Ale od Gran Turisma jsem získal všeobecný přehled o automobilkách, který má ovšem každý kluk se zájmem ve třinácti - já to měl ve dvaceti. Ta hra mne přikovala neskutečným způsobem. Dny a noci naježděných kilometrů, plnění licencí, tunění aut a hlavně bezmyšlenkovitá memorizace veškerých tratí, kombinace aut na startovním gridu a neskutečné vydělávání peněz naleznutím "zlatého závodu", kdy na jistotu vyhrál člověk i poslepu. Jedničku jsem poprvé viděl na nějakém demodisku k nějakému německému magazínu pro majitele Playstation. K originálce jsem se dostal až s odstupem, v době, kdy jsem naplné kule prožíval Gran Turismo 2. Tohle je podle mne nejlepší hra série a když jsem si teď dával na Youtube intro, tak mi regulerně tečou slzy, protože k téhle hře nejenom, že mám haldu vzpomínej, ale je to jedna z mála her, kterou jsem dojel na 100% a nebýt toho, že byla garáž omezena na 100 automobilů, tak bych koupil i všechny auta 1000 . Zamiloval jsem se do Suzuki Escudo, najezdil jsem se tam něco se svým prvním Nissan Skyline R34, ale vyladil jsem si i veškeré ostatní auta, počínaje tříkolkou na nákupy (no byla to nutnost), do které jsem narval i systém proti prokluzování předních alu-kol. Trať Seattle Course se stala mou nejoblíbenější, protože při závodu Muscle Cars (bez omezení výkonu strojů) jsem tam s Mitsubishi Galant, později se Skylinem prováděl hrozná zvěrstva, protože za vítězství v tomto specifickém závodě byl Phaeton v hodnotě asi 80.000 Cr. A nyní trochu matematiky. Pokud Suzuki Escudo stojí dva miliony peněz, kolikrát musel Dave de Sade zajet tuto jednu trať, aby vydělal na jeho koupi? BEZESNÉ NOCI. Gran Turismo umí pohltit. Říkejte si co chcete, ale je to právě kombinace uvěřitelnosti a širokého vozového parku, která z této hry tvoří špičku. Ale to není všechno. Maniakální producent Kazunori jde za hranice potřebné k tomu, aby se jeho hra "pouze" vyšvihla na špičky prodejnosti a popularity. Ať si sem za kacíře, ale Gran Turismo je herní série, pro kterou lidé obětovali nejenom čas, práci a pot, ale zdraví, vztahy a také peníze - prostě všechno. Gran Turismo je umění. Když se občas zapojím do nějaké roztomilé debaty o tom, jestli je lepší například Forza nebo Need for Speed (pche) nebo Gran Turismo, tak se mi to špatně vysvětluje, v čem je ten elementární rozdíl. Zkrátka a dobře - Gran Turismo je hra, kterou udělala banda japonských pošuků a vytvořili kult, který si nikdo z japonska nedovolí napodobit. Forza je hra, která vznikla proto, "aby měl XBOX svoje Gran Turismo". To je ten hlavní rozdíl. Forza má prima grafiku, fyziku, auta i tratě, ta hra je velice dobrá. Ale když se ptáme, co je lepší, tak bez dlouhého rozmýšlení to musí být Gran Turismo - hra s duší. Ne a opravdu nežiju v iluzi, že by Gran Turismo a jiné hry nevznikaly z komerčních důvodů. Určitě ano. Ale to, co Kazunori předvádí prostě není norm 1000 ální. Oproti tomu Forza, jako věčná konkurence, úplně normální je. Nesouhlasení dovoleno, ale to je tak všechno, co se s tím dá dělat. Gran Turismo 3 se v mých prackách ohřálo nejméně. V době vydání jsem neměl Playstation 2 a když už jsem ho měl, tak frčelo Gran Turismo 4. Takže trojku znám zdaleka nejméně, i když jsem si to všechno samozřejmě "osahal". Ale čtyřka je prostě... luxusní věc. Kvůli této hře jsem si pořídil volant a nezřídka jej vytahuji. Věrný Logitech Driving Force pro Wheel byl designovaný pro Gran Turismo a hraje se na něm parádně. Možnost povypínat ve hře veškeré pomůcky pro řízení a všechno "uhrát" volantem má něco do sebe. Pedály jsou jenom dva, ale jelikož jsem zvyklý spíše na sekvenční nebo automatickou převodovku, tak je to spíše výhodou. Jasně, není to G25 nebo podobný kroužek, ale krom toho, že dobře vypadá a plní účel, jde o dobrou volbu pro milovníky Gran Turismo, kteří za volant deset tisíc prostě z principu nedají (ne snad, že by G25 stála tolik). Maličko nefér pak je implementace modifikací vlastností vozů za jízdy v Gran Turismu 5 Prologue, na což je potřeba koupit novější Driving Force GT. Škoda. Pohled z pozadí vozu je poměrně atraktivní, ale nemožnost nastavení kamery snižuje komfort, takže hrajeme nejčastěji "zevnitř". Každopádně Gran Turismo 4 téměř vytlačilo "dvojku" z prvního místa v mém srdci. Faktor mnoha vozů, propracované kariéry a hromady nových tratí, získávání licencí, mise, rallye a také focení svých miláčků za jízdy nebo v připravených exteriérech - v téhle hře se dá vyblbnout neskutečně dlouho a to zdaleka nemám 100% hry. Nejlepší trať všech dob - Nürburgring - slavný okruh pro testování vozů všech kategorií - jízda s volantem s nějakým slušnějším autem, to je neopakovatelný zážitek. A opět došlo k nalezení zlatého závodu - tentokrát v Rallye D'Capri. Co víc si prostě může člověk přát? Tyto obrázky jsem pořídl ve fotografickém "narcis" režimu v Gran Turismu 4 na Playstation 2. Jsou vyhlazené a převedené do vyššího rozlišení, ale jinak prakticky odpovídají vzhledu hry. Psát texty o automobilových (ne)simulátorech jsou téměř za trest. Liší se tratěmi a vozy, ale to je tak všechno. Že se zlepšuje grafika je jasné a soundtrack nemusí vytrhnout každého. Že se to na volantu hraje lépe je také předpokládatelné. Přitom se o Gran Turismu píše krásně, moje prsty datlují do klávesnice a jde to ladně. Musím to ze sebe dostat. Nürburgring v praxi - radost pohledět. Oba obrázky jsou opět trochu vylepšené fotografickým režimem. Udělal jsem si totiž velkou radost. Po letech jsem si pořídil první Gran Turismo a začal jsem ho hrát na Playstation 3. Gran Turismo 5 Prologue je jednou z nejlepších ukázek pokroku počítačové grafiky. Okamžiků, kdy hru nerozeznáme od reality je mnoho a to mluvíme o "demoverzi" hry. I po těch letech má pořád kouzlo. Intro je prostě fantastické, ale i ingame grafika není nejhorší, takové hry jsou k vidění třeba na Nintendu DS (TOCA), takže se z toho nechce zvracet. Nabídka aut i tratí je slušná (178 / 11), hudba skvělá, hra má perfektní atmosféru. Zajímavý je manuál, který krom padesáti stran povinného čtení o hře samotné obsahuje dalších padesát stran základní i pokročilé řidičské taktiky. Jasně, na každé stránce je upozornění, že v reálu se mohou auta chovat jinak, než ve hře. Ale když pak jedu základní trať High Speed Ring, tak si nemůžu pomoct - ten prožitek je v zásadě velice podobný. Přesně vím, kde se jak chovat a i když je hra stará mnoho let, nedělám jedinou chybu se zkušenostmi přenesenými z GT5 Prologue. Není divu, že podle Gamerankings má hra 94.7%. No a to je tak všechno, co jsem vám k tomu chtěl říct. Hrajte a milujte se. A občas se pomodlete za Gran Turismo na PSP, aby tenhle strojek měl také co baštit. Pro zajímavost srovnání - vlevo Gran Turismo 5 Prologue, uprostřed reálná trať a vpravo Forza Motorsport 2. Obě hry vypadají úžasně, ale GT5P má podle mne maličko navrch při práci se světlem a barvami. Také modely aut má GT5 lepší, ale to nejde na tomto obrázku posoudit. Jestli doladí do plné verze inteligentně vypadající stromy, bude rozdíl ještě více patrný. Reklama na Dualshock v každé hře mne fascinovala ;). Reklama na Dualshock v každé hře mne fascinovala ;). 16. 9. 2008 Star Wars - Force Unleashed - podruhé Takže nám vyšly Star Wars Force Unleashed. Je to o pár dní dříve, než by si pánové z Lucas Arts přáli, ale buďme rádi, protože nám to alespoň ušetří nějaké ty penízky předtím, než si koupíme zajíce v pytli. Abych byl přesný - SWFU vyšly pro DS, PSP, PS2, Wii a XBOX 360. První čtyři jsem mohl otestovat a tak se chci podělit o dojmy. Jenom musím dodat, že verze pro PSP, PS2 a Wii jsou prakticky identické hry, DS verze je unikátní a PS3 s X360 jsou opět jinou hrou. Co mají ale všechny společné - jde vzhledem k hype jde spíš o zklamání. Ale neházejme flintu do žita. DS Hned z fleku musím říct, že se Lucas Arts popasovali s hardwarem DSka velice dobře. Grafika je na úrovni, je plynulá a dobře se na ni kouká. Fyzikální engine je zde skutečně na ozdobu a rozbité objekty skoro okamžitě mizí, ale to je spíš ku prospěchu věci, protože pohled na scenerii si zachovává přehlednost. Na hře mi ovšem vadí jiná věc a sice ovládání. Pomocí šipek a levého triggeru 1000 (blok) ovládáme postavičku (je přítomno i ovládání pro leváky) a pomocí stylusu pak ťukáme na jednotlivé skilly postavičky - skákání, blesky, škrcení, házení objekty a i sekání mečem. Tohle je všechno znásobeno tím, že ve hře nelze ovládat kameru, ta se automaticky natáčí "dle potřeby", tedy přesně tak, abyste toho viděli co nejméně. Naštěstí se sama poměrně rychle centruje, takže když nevidíte nic, podržíte blokování a vteřinku posečkáte, ale celkově to hře dost ubližuje. Místo blokování bych uvítal centrování kamery - blokování by mohlo být klidně automatické. Level design je klasický tunel a říkám - na DSko je to malý, přenosný zázrak, ale celkově je to spíše průměr, který v kombinaci s nepřehledností v místech ústí až k frustraci. Dohrál jsem jenom dva levely, asi si to dojedu do konce, ale musím podotknout, že je to pouze pro hardcore fandy. Například Star Wars Lethal Alliance se mi hrálo o hodně lépe, ale nebyly tam samozřejmě lightsabres ;). PSP + PS2 Tyto dvě verze se liší prakticky jedinou věcí a tou je druhá analogová páčka, která slouží k práci s kamerou. Dohrál jsem opět první dva levely na obou konzolích a musím to rozdělit na dva body. A) Ta hra je moc pěkná a odsejpá. B) Ovládání je strašně těžkopádné, hlavně kvůli zaměřování objektů, které je závislé na pohledu našeho hrdiny, místo toho, aby se zaměřoval objekt před naší kamerou. Každopádně obě verze tlačí hardware takřka do krajních možností konzole. Plynule streamovaný level bez zaškobrtnutí (jen výjimečně se na chvíli objeví nápis "loading" během hraní), mnoho objektů, uvěřitelná, i když ne bezchybná fyzika... možná obličeje postav by si zasloužili lepší práci s mimikou a texturami, ale prostě to vypadá dobře. Rád bych se vyhnul srovnání s God of War, Shadow of Colossus nebo Final Fantasy 12, ty jsou přece jenom o krok dál, ale pokud o SWFU hovoříme, jako o multiplatformové hře, tak musím konstatovat, že po technologické stránce je to velice slušná práce. A to hlavně s přihlédnutím k hrám pro PS2 za poslední dobu, které graficky vypadají opravdu dost odporně, až na úrovni PSX. Odložil jsem ale tyto dvě verze na pozdější dohrání a vrhnul jsem se na Wii verzi, na kterou jsem se těšil nejvíce - ovšem skoro všechno co napíšu platí i pro PS2/PSP verzi. Wii Řeknu to asi takto: šest hodin dobré zábavy, kde je zbytečně dost chyb. (Nejkratší recenze na světě ;). Ačkoliv je verze pro Wii prakticky shodná s tou pro Playstation 2, je tady pár věcí, které ji odlišují a řekl bych v tom lepším smyslu slova. První v řadě je samozřejmě ovládání. Ti, kdo se těšili na přesné ovládání šavle pomocí Wiimotu mohu uklidnit, že ve hře je implementace spíše symbolická, ale za to naprosto funkční. Hra rozeznává čtyři základní pohyby, ale hlavní je doprava - doleva, což jsou základní komba a bohatě to stačí. Vzhledem k množství bitek, které absolvujete, by jakýkoliv složitější systém přišel vniveč, o MotionPlus nemluvě - Force Unleashed jsou mnohem více God of War, než Jedi Knight, takže i když máme právo být trochu zklamaní, hře to nakonec nijak neubližuje. Wiimote obecně slouží jako light sabre - takže základní pohyby jsou útoky, v kombinaci s tlačítkem A můžete šavli házet, v kombinaci s tlačítkem B děláte rány do země - co víc si přát. Důležitý je ale nunchuk, který reprezentuje klasickou Sílu. Pomocí tlačítka Z uchopujeme předměty (joystickem je pak házíme) a už nyní můžeme mrsknout drženou postavou o podlahu. Tlačítko C zase slouží pro blesky nebo škrcení. Pohyb nunchukem dopředu pak dělá klasický force push. Toto jednoduché ovládání vám za chvíli přejde do rukou a začnete nacházet kombinace. Takže pomocí Z někoho chytnete a pak pomocí A+máchnutí Wiimotem hodíte na držený objekt šavli, případně jej spálíte bleskem a tak dále. Poslední věcí jsou ještě "locky", což použijete při bossfightech, kdy se zaklesnou dva světelné meče - musíte natočit ovladač do správného úhlu a škubnout. Zde musím předeslat, že jednoduchost tohoto systému je vykoupena efektivností. V God of War mi často vadilo, že soustředění na sekvence tlačítek mi znemožňují vychutnat si animaci na pozadí - zde je to udělané jednoduše, takže se soustředím na zážitek z finišovacích triků a to je moc dobře. Na hru se dobře kouká. Wii verze jede bez jediného škubnutí v 480p širokoúhle, má krásně syté barvy, poměrně jemné modely, ale kosa padá na kámen při animaci tváří - na tomhle mohli zapracovat výrazně více. Na jednotlivé animačky se dá koukat s přivřeným okem. Jinak je celkově grafika shodná s PS2 verzí, což je teda ostuda, ale na druhou stranu nemůžu říct, že by to vypadalo vysloveně zle. Oproti tomu rychlost loadingů a samotná plynulost hry i při velké zátěži (desítky postav a stovky malých objektů, které se okolo vás rozlétnou při "force bomb") neztrácí dynamiku a proto si každou sekundu vychutnáte. Občas jsem prostě valil bulvy, které skrz efekty blesků a tlakových vln daly vzniknout solidními Star Wars pocitu a to je důležitejší, než dokonalá tec 101 hnologie. Rovněž fyzika je spíše dekorativní (i když ragdoll postaviček je prima), objekty rychle mizí, ale rozbité stěny se neobnovují - na pohled je to dobré. Levelů je celkem osm nebo devět a jsou poměrně různorodé. Stereotyp 1000 je spíše obecný, protože skoro v každé Star Wars hře navštívíme ty samé planety, z čehož vyplývá grafické pojetí. Takže opět - povedlo se to velice hezky vymodelovat a nasvítit, ale pocit déja vu jede na plné obrátky. V každém levelu potkáme mraky nepřátel, sem tam nějaký subboss a samozřejmě hlavního bosse, obvykle reprezentovaného rytířem Jedi nebo nějakou velkou zrůdou, sem tam mechanickou. Tady musím smeknout - tyhle souboje jsou neskutečně zábavné a adrenalinové. Kombinujete co se dá, zkoušíte házet věci, škrtit nebo spálit bleskem - nepřátelé mají vlastní taktiky - radost pohledět. Téměř vždycky, kdy protivníka zraníte na 3/4, 1/2 nebo 1/3 zdraví proběhne krátká animačka "I've underestimated you, young padawan", což navozuje opravdu odpovídající Star Wars atmosféru, což mne jako fanouška kvalitně uspokojilo. Hra vypadá hodně, jako Jedi Knight 2 - Jedi Outcast, ale hraje se jako God of War. Koridory nenabízejí příliš možností k vytváření nějakých zákysů. Dynamika je slušná, máchání šavlí je prima a ten pocit moci je opravdu dobře udělaný. Svým způsobem jde o splnění malého snu si opravdu zablbnout. Navíc Wii verze obsahuje Duel Mode, čili bitky dvou hráčů, které kopírují finální bosse jednotlivých misí, což slibuje hodně zábavy. K dispozici máme také grafický tuning našeho hrdiny, možnosti mu měnit a vylepšovat meč a také přístup do encyklopedie s mnoha hesly. Říkejte si co chcete, ale od vedlejšího produktu jsem čekal mnohem horší péči. Tady se někdo prostě snažil a je to znát, i když k dokonalosti to má daleko, o využití Wii hardwaru co po stránce grafické nemluvě. Na hře mne ale překvapila jiná věc, kterou jsem po pravdě řečeno vůbec nečekal. Tou věcí je příběh. Force Unleashed servíruje překvapivě zajímavý pohled do zákulisí Darth Vaderových kejklí s několika menšími zvraty, malou lovestory a dobře podaným koncem. Kdyby podle tohoto scénáře byl natočený animovaný seriál, případně celovečerák ve stylu Star Wars - The Clone Wars (2008), určitě bych se na to díval s chutí. Možnosti rozvinutí vedlejší dějové linie v pohledu "těch zlých, kteří vlastně nejsou úplně zlí" jsou bohaté a hra je (byť částečně) dobře využívá. O to větší je škoda, že jsou obličeje postav dost odfláklé, asi tak na úrovni Outcasta, což je šest let stará hra. Ale celkově - story mne hrou příjemně provedla a necítil jsem se do ničeho nucený, měl jsem motivaci hrát a dohrát to do konce, přičemž jsem kombinoval lehký úsměv až lehký úžas. Celková atmosféra se tak stává hlavní devizou hry vedle povedeného ovládání. 1000 Hra ovšem pohořela z trochu jiného důvodu. Jak asi tušíte, jde o délku a obtížnost hry. Herní doba šesti hodin je dneska strašně málo a to přesto, že jde o šest hodin poměrně neutuchající řežby - i když zábavné musím říct. Problém je znásobený tím, že po vašem zabití se objevíte v plné síle na nejbližším (a hustě vyskytujícím se) checkpointu, ovšem stav nepřátel a levelu se zachová stejný. Takže smrt zde nemá prakticky žádné následky (možná na score leda tak), což demotivuje k co nejlepším výsledkům. Tohle je prostě průser. Jak jsem pochopil, "vývoj postavičky" (tedy odemykání nových a silnějších schopností) je podmíněn sběrem "force points", čili score, které se násobí podle toho, jak dlouho jste neumřeli. Přesto že jsem ve hře umíral relativně často (asi tak dvakrát za level), měl jsem ke konci hry vyboostované skoro všechno na skoro maximum. Tohle není v pořádku. I přes atraktivnost námětu, celkem pěkných levelů a solidní akce + ovládání, které vás vtáhne do hry - musím konstatovat, že Star Wars Force Unleashed pro Wii je z celkovém nadhledu nepříliš povedenou hrou. A to jsem prosím pěkně fanda Star Wars a fanda Nintenda, potažmo i LucasArts. Prostě se to nepovedlo, i když většína složek je v podstatě prima. Kdyby hra byla přesně dvakrát delší, tj. 16-18 levelů s odpovídajícím příběhem, tak bych řekl, že těch 12 hodin intezivní pařby je celkem fajn (i když na délku bych pořád držkoval, to je jasné). Těch chybiček je ale celá řada. Práce s kamerou je opět dost podivná, ale dá se to. Zaměřování objektů mimo kameru je zlo. Ovládání je po většinu času v pohodě, ale v některých vypjatých situacích "jakoby přestane Wiimote fungovat". Level design je celkem v pohodě, ale místy nepochopitelně zaskřípe, kdy se prostě hledám deset minut cestu, i když mám k dispozici minimapu, jelikož není možné se dívat nahoru - dolů (pouze ve first person pohledu, ve kterém se pro změnu nedá pohybovat). Misí je celkově prostě málo a i při herní době 30-45 minut na misi se místy dožijete stereotypnosti, za kterou můžou zejména nepříliš dobře navržená komba, kdy se vyplatí používat základní sekání, protože je silné a snadno se vyvolá. "Vývoj postavy" je tedy spíše symbolický. A tak dále. Jak hodnotit? Je to těžké. Na jedné straně je dobrá atmosféra, slušná grafika (design je naprosto v pořádku), velice dobře zpracované ovládání, příjemný příběh a dobré navození pocitu Sitha i formou mírně cynického humoru. Na straně druhé je zoufalá krátkost hry spojená s nízkou obtížností, hromada chyb, i když ne vždy zásadních a nedotažený vývoj postavičky. 1000 Objektivně bych dal tak 6/10 - lehký nadprůměr, ale jelikož jsem fanda (a pro ty je hra především určena - ono taky kdo není fanda Star Wars), dávám 7/10. Nebylo to nejhorší, vlastně jsem se pobavil a i pokochal. Jenom prostě ne moc a se zbytečnými chybami. Otázka dne ale zní - čím se bude lišit verze pro Playstation 3 / XBOX 360? Mnohnásobně lepší grafika a trochu jiné levely. Grafika je fajn, i když soudě dle dema nejde o žádný zázrak - svět stylu Star Wars si zaslouží skvělou grafiku. Mám tedy utratit cca 1600 Kč za to, co jsem odehrál včera za odpoledne v 480p rozlišení? S tím, že přijdu o zajímavé ovládání? Ne. Takže jsem zrušil svou předobjednávku pro PS3 a koupi Star Wars Force Unleashed pro samozvané "nextgen" systémy jsem odložil na neurčito. DS Hned z fleku musím říct, že se Lucas Arts popasovali s hardwarem DSka velice dobře. Grafika je na úrovni, je plynulá a dobře se na ni kouká. Fyzikální engine je zde skutečně na ozdobu a rozbité objekty skoro okamžitě mizí, ale to je spíš ku prospěchu věci, protože pohled na scenerii si zachovává přehlednost. Na hře mi ovšem vadí jiná věc a sice ovládání. Pomocí šipek a levého triggeru 1000 (blok) ovládáme postavičku (je přítomno i ovládání pro leváky) a pomocí stylusu pak ťukáme na jednotlivé skilly postavičky - skákání, blesky, škrcení, házení objekty a i sekání mečem. Tohle je všechno znásobeno tím, že ve hře nelze ovládat kameru, ta se automaticky natáčí "dle potřeby", tedy přesně tak, abyste toho viděli co nejméně. Naštěstí se sama poměrně rychle centruje, takže když nevidíte nic, podržíte blokování a vteřinku posečkáte, ale celkově to hře dost ubližuje. Místo blokování bych uvítal centrování kamery - blokování by mohlo být klidně automatické. Level design je klasický tunel a říkám - na DSko je to malý, přenosný zázrak, ale celkově je to spíše průměr, který v kombinaci s nepřehledností v místech ústí až k frustraci. Dohrál jsem jenom dva levely, asi si to dojedu do konce, ale musím podotknout, že je to pouze pro hardcore fandy. Například Star Wars Lethal Alliance se mi hrálo o hodně lépe, ale nebyly tam samozřejmě lightsabres ;). PSP + PS2 Tyto dvě verze se liší prakticky jedinou věcí a tou je druhá analogová páčka, která slouží k práci s kamerou. Dohrál jsem opět první dva levely na obou konzolích a musím to rozdělit na dva body. A) Ta hra je moc pěkná a odsejpá. B) Ovládání je strašně těžkopádné, hlavně kvůli zaměřování objektů, které je závislé na pohledu našeho hrdiny, místo toho, aby se zaměřoval objekt před naší kamerou. Každopádně obě verze tlačí hardware takřka do krajních možností konzole. Plynule streamovaný level bez zaškobrtnutí (jen výjimečně se na chvíli objeví nápis "loading" během hraní), mnoho objektů, uvěřitelná, i když ne bezchybná fyzika... možná obličeje postav by si zasloužili lepší práci s mimikou a texturami, ale prostě to vypadá dobře. Rád bych se vyhnul srovnání s God of War, Shadow of Colossus nebo Final Fantasy 12, ty jsou přece jenom o krok dál, ale pokud o SWFU hovoříme, jako o multiplatformové hře, tak musím konstatovat, že po technologické stránce je to velice slušná práce. A to hlavně s přihlédnutím k hrám pro PS2 za poslední dobu, které graficky vypadají opravdu dost odporně, až na úrovni PSX. Odložil jsem ale tyto dvě verze na pozdější dohrání a vrhnul jsem se na Wii verzi, na kterou jsem se těšil nejvíce - ovšem skoro všechno co napíšu platí i pro PS2/PSP verzi. PSP a PS2 verze se opticky liší minimálně, což je tak trochu poklona PSP. Ale bez druhého analogu se to hraje hůře. Wii Řeknu to asi takto: šest hodin dobré zábavy, kde je zbytečně dost chyb. (Nejkratší recenze na světě ;). Ačkoliv je verze pro Wii prakticky shodná s tou pro Playstation 2, je tady pár věcí, které ji odlišují a řekl bych v tom lepším smyslu slova. První v řadě je samozřejmě ovládání. Ti, kdo se těšili na přesné ovládání šavle pomocí Wiimotu mohu uklidnit, že ve hře je implementace spíše symbolická, ale za to naprosto funkční. Hra rozeznává čtyři základní pohyby, ale hlavní je doprava - doleva, což jsou základní komba a bohatě to stačí. Vzhledem k množství bitek, které absolvujete, by jakýkoliv složitější systém přišel vniveč, o MotionPlus nemluvě - Force Unleashed jsou mnohem více God of War, než Jedi Knight, takže i když máme právo být trochu zklamaní, hře to nakonec nijak neubližuje. Wiimote obecně slouží jako light sabre - takže základní pohyby jsou útoky, v kombinaci s tlačítkem A můžete šavli házet, v kombinaci s tlačítkem B děláte rány do země - co víc si přát. Důležitý je ale nunchuk, který reprezentuje klasickou Sílu. Pomocí tlačítka Z uchopujeme předměty (joystickem je pak házíme) a už nyní můžeme mrsknout drženou postavou o podlahu. Tlačítko C zase slouží pro blesky nebo škrcení. Pohyb nunchukem dopředu pak dělá klasický force push. Toto jednoduché ovládání vám za chvíli přejde do rukou a začnete nacházet kombinace. Takže pomocí Z někoho chytnete a pak pomocí A+máchnutí Wiimotem hodíte na držený objekt šavli, případně jej spálíte bleskem a tak dále. Poslední věcí jsou ještě "locky", což použijete při bossfightech, kdy se zaklesnou dva světelné meče - musíte natočit ovladač do správného úhlu a škubnout. Zde musím předeslat, že jednoduchost tohoto systému je vykoupena efektivností. V God of War mi často vadilo, že soustředění na sekvence tlačítek mi znemožňují vychutnat si animaci na pozadí - zde je to udělané jednoduše, takže se soustředím na zážitek z finišovacích triků a to je moc dobře. Grafika není zázračná, ale pěkně barevná a přehledná. Nextgen to není, ale nenapadá mne, proč bych ji měl hanit, i když určitě jde jít dál. Na hru se dobře kouká. Wii verze jede bez jediného škubnutí v 480p širokoúhle, má krásně syté barvy, poměrně jemné modely, ale kosa padá na kámen při animaci tváří - na tomhle mohli zapracovat výrazně více. Na jednotlivé animačky se dá koukat s přivřeným okem. Jinak je celkově grafika shodná s PS2 verzí, což je teda ostuda, ale na druhou stranu nemůžu říct, že by to vypadalo vysloveně zle. Oproti tomu rychlost loadingů a samotná plynulost hry i při velké zátěži (desítky postav a stovky malých objektů, které se okolo vás rozlétnou při "force bomb") neztrácí dynamiku a proto si každou sekundu vychutnáte. Občas jsem prostě valil bulvy, které skrz efekty blesků a tlakových vln daly vzniknout solidními Star Wars pocitu a to je důležitejší, než dokonalá tec 101 hnologie. Rovněž fyzika je spíše dekorativní (i když ragdoll postaviček je prima), objekty rychle mizí, ale rozbité stěny se neobnovují - na pohled je to dobré. Levelů je celkem osm nebo devět a jsou poměrně různorodé. Stereotyp 1000 je spíše obecný, protože skoro v každé Star Wars hře navštívíme ty samé planety, z čehož vyplývá grafické pojetí. Takže opět - povedlo se to velice hezky vymodelovat a nasvítit, ale pocit déja vu jede na plné obrátky. V každém levelu potkáme mraky nepřátel, sem tam nějaký subboss a samozřejmě hlavního bosse, obvykle reprezentovaného rytířem Jedi nebo nějakou velkou zrůdou, sem tam mechanickou. Tady musím smeknout - tyhle souboje jsou neskutečně zábavné a adrenalinové. Kombinujete co se dá, zkoušíte házet věci, škrtit nebo spálit bleskem - nepřátelé mají vlastní taktiky - radost pohledět. Téměř vždycky, kdy protivníka zraníte na 3/4, 1/2 nebo 1/3 zdraví proběhne krátká animačka "I've underestimated you, young padawan", což navozuje opravdu odpovídající Star Wars atmosféru, což mne jako fanouška kvalitně uspokojilo. Hra vypadá hodně, jako Jedi Knight 2 - Jedi Outcast, ale hraje se jako God of War. Koridory nenabízejí příliš možností k vytváření nějakých zákysů. Dynamika je slušná, máchání šavlí je prima a ten pocit moci je opravdu dobře udělaný. Svým způsobem jde o splnění malého snu si opravdu zablbnout. Navíc Wii verze obsahuje Duel Mode, čili bitky dvou hráčů, které kopírují finální bosse jednotlivých misí, což slibuje hodně zábavy. K dispozici máme také grafický tuning našeho hrdiny, možnosti mu měnit a vylepšovat meč a také přístup do encyklopedie s mnoha hesly. Říkejte si co chcete, ale od vedlejšího produktu jsem čekal mnohem horší péči. Tady se někdo prostě snažil a je to znát, i když k dokonalosti to má daleko, o využití Wii hardwaru co po stránce grafické nemluvě. Na hře mne ale překvapila jiná věc, kterou jsem po pravdě řečeno vůbec nečekal. Tou věcí je příběh. Force Unleashed servíruje překvapivě zajímavý pohled do zákulisí Darth Vaderových kejklí s několika menšími zvraty, malou lovestory a dobře podaným koncem. Kdyby podle tohoto scénáře byl natočený animovaný seriál, případně celovečerák ve stylu Star Wars - The Clone Wars (2008), určitě bych se na to díval s chutí. Možnosti rozvinutí vedlejší dějové linie v pohledu "těch zlých, kteří vlastně nejsou úplně zlí" jsou bohaté a hra je (byť částečně) dobře využívá. O to větší je škoda, že jsou obličeje postav dost odfláklé, asi tak na úrovni Outcasta, což je šest let stará hra. Ale celkově - story mne hrou příjemně provedla a necítil jsem se do ničeho nucený, měl jsem motivaci hrát a dohrát to do konce, přičemž jsem kombinoval lehký úsměv až lehký úžas. Celková atmosféra se tak stává hlavní devizou hry vedle povedeného ovládání. 1000 Hra ovšem pohořela z trochu jiného důvodu. Jak asi tušíte, jde o délku a obtížnost hry. Herní doba šesti hodin je dneska strašně málo a to přesto, že jde o šest hodin poměrně neutuchající řežby - i když zábavné musím říct. Problém je znásobený tím, že po vašem zabití se objevíte v plné síle na nejbližším (a hustě vyskytujícím se) checkpointu, ovšem stav nepřátel a levelu se zachová stejný. Takže smrt zde nemá prakticky žádné následky (možná na score leda tak), což demotivuje k co nejlepším výsledkům. Tohle je prostě průser. Jak jsem pochopil, "vývoj postavičky" (tedy odemykání nových a silnějších schopností) je podmíněn sběrem "force points", čili score, které se násobí podle toho, jak dlouho jste neumřeli. Přesto že jsem ve hře umíral relativně často (asi tak dvakrát za level), měl jsem ke konci hry vyboostované skoro všechno na skoro maximum. Tohle není v pořádku. I přes atraktivnost námětu, celkem pěkných levelů a solidní akce + ovládání, které vás vtáhne do hry - musím konstatovat, že Star Wars Force Unleashed pro Wii je z celkovém nadhledu nepříliš povedenou hrou. A to jsem prosím pěkně fanda Star Wars a fanda Nintenda, potažmo i LucasArts. Prostě se to nepovedlo, i když většína složek je v podstatě prima. Kdyby hra byla přesně dvakrát delší, tj. 16-18 levelů s odpovídajícím příběhem, tak bych řekl, že těch 12 hodin intezivní pařby je celkem fajn (i když na délku bych pořád držkoval, to je jasné). Těch chybiček je ale celá řada. Práce s kamerou je opět dost podivná, ale dá se to. Zaměřování objektů mimo kameru je zlo. Ovládání je po většinu času v pohodě, ale v některých vypjatých situacích "jakoby přestane Wiimote fungovat". Level design je celkem v pohodě, ale místy nepochopitelně zaskřípe, kdy se prostě hledám deset minut cestu, i když mám k dispozici minimapu, jelikož není možné se dívat nahoru - dolů (pouze ve first person pohledu, ve kterém se pro změnu nedá pohybovat). Misí je celkově prostě málo a i při herní době 30-45 minut na misi se místy dožijete stereotypnosti, za kterou můžou zejména nepříliš dobře navržená komba, kdy se vyplatí používat základní sekání, protože je silné a snadno se vyvolá. "Vývoj postavy" je tedy spíše symbolický. A tak dále. Jak hodnotit? Je to těžké. Na jedné straně je dobrá atmosféra, slušná grafika (design je naprosto v pořádku), velice dobře zpracované ovládání, příjemný příběh a dobré navození pocitu Sitha i formou mírně cynického humoru. Na straně druhé je zoufalá krátkost hry spojená s nízkou obtížností, hromada chyb, i když ne vždy zásadních a nedotažený vývoj postavičky. 1000 Objektivně bych dal tak 6/10 - lehký nadprůměr, ale jelikož jsem fanda (a pro ty je hra především určena - ono taky kdo není fanda Star Wars), dávám 7/10. Nebylo to nejhorší, vlastně jsem se pobavil a i pokochal. Jenom prostě ne moc a se zbytečnými chybami. Otázka dne ale zní - čím se bude lišit verze pro Playstation 3 / XBOX 360? Mnohnásobně lepší grafika a trochu jiné levely. Grafika je fajn, i když soudě dle dema nejde o žádný zázrak - svět stylu Star Wars si zaslouží skvělou grafiku. Mám tedy utratit cca 1600 Kč za to, co jsem odehrál včera za odpoledne v 480p rozlišení? S tím, že přijdu o zajímavé ovládání? Ne. Takže jsem zrušil svou předobjednávku pro PS3 a koupi Star Wars Force Unleashed pro samozvané "nextgen" systémy jsem odložil na neurčito. 31. 8. 2008 Mercenaries 2 - World in Flames Na první pohled by se mohlo podle názvu zdát, že jde o hru beroucí si na paškál problematiku internetových diskuzí, ale není tomu tak. Ve skutečnosti jde o hru pro Playstation 2 (a také pro Playstation 3, XBOX 360 a PC - ale tato PS2 verze se podstatně liší, pochopitelně). A také jde o pokračování Mercenaries - Playground of Destruction. O co že jde? Válečné GTA, věřte nebo ne. První díl se odehrává v Severní Koreji. Fiktivní konflikt mezi Spojenci a Koreou přivádí na válečné pole také nájemné žoldáky, kteří se specializují na lov důležitých osob. V zásadě jde o to, že máte seznam vysokých pohlavárů, které postupem misí lovíte. Jelikož se k těmto zvířatům nemůžete dostat za normálních okolností, musíte si vybudovat jméno prací. Můžete se dočasně přidávat na kteroukoliv stranu asi z pěti frakcí, vydělávat peníze, získávat informace, abyste se ocitli před příběhovou misí, která je dlouhá, obtížná a na jejímž konci je nějaký generál, kterého musíte dostat. Způsob hraní je opravdu, jako GTA. Máme k dispozici velkou herní plochu, převážně džungle a hory, kde probíhá válka. Vy kradete veškerou techniku - auta, tanky, lodě, letadla, vrtulníky - a s nimi likvidujete to, co je zrovna potřeba. Pokud ukradnete nepřátelské vozidlo, jste maskováni a až do odhalení na vás nikdo nebude útočit. S sebou můžete nosit dvě zbraně, pár granátů a něco málo munice, ale zase si podle situace můžete nechat posílat vrtulníky s výbavou nebo airstrike a tím si hodně pomáhat. Destrukce ve hře je opravdu na výši, lze zdemolovat skoro každý dům nebo pevnost, takže hra přes svoje arkádovité ovládání a nerealistickou akci nabízí opravdu dobrou kružbu v poměrně originální snůšce misí, které ačkoliv jsou pouze o střílení, jsou zábavné. Máte obrovskou motivaci hrát dál. Bohužel - hře se nevyhnuly bugy, které mi asi ve třech čtvrtinách znemožnily hru dokončit. Ale rozhodně doporučuji. Hr 1000 a vyšla i pro XBOX a je mi dost divné, že ji moc lidí nezná, asi vyšla už pozdě, protože jde o čirou, prostopášnou zábavu. Druhý díl byl oznámen asi před rokem a půl pro "nextgen" systémy, z čehož vyplývá minimálně to, že technologie dotáhne destrukci na další úroveň. První ukázky vypadaly skvěle, či nadějně spíš. Například - je zde možné obsadit vrtulník, i když letí - pomocí vystřelovacího lana. Grafika je samozřejmě parádní, i když fyzika je přizpůsobená arcade stylu hraní. Zkrátka a dobře všechno nasvědčovalo tomu, že to bude príma hra. Hru jsem ještě nehrál, ale už před tím rokem a něco mne zaujalo, že autoři hodlají vydat i verzi pro Playstation 2, která bude samozřejmě osekaná graficky, ale jinak podobná. Titul se mi dostal předevčírem do ruky a já jsem jej trochu otestoval. Toto jsou obrázky z PS2 verze - ale pozor - z devkitu. Neboli - snižte si kvalitu zobrazení asi tak, aby to vypadalo přesně, jako jednička - screeny výše. Grafika hry je dobrá, to nemohu říct. Problémem ani nejsou tak modely postav či techniky (to je vše na dobré úrovni), problémem nejsou dokonce ani textury (byť jsou velice rozplizlé), problémem není dost nízká viditelnost (v San Andreas to nebylo o moc lepší), ale problémem je opravdu jenom a pouze rozlišení. Standardní PAL moje oči nějakou dobu neviděly, zmlsán z PC a PS3 a se na hru dívám maličko skrz prsty. Ale to ne proto, že by hra technologicky neobstála v mém měřítku, hraju mnohem starší a více zaostalé hry, ale prostě - tahle rozmazanina skrz základní scart kabel - (už bych si měl koupit RGB) vypadá to hnusně - samotná kvalita obrazu je prostě nízká a zanikají v ní detaily. Takže to je taková první věc, kterou si musí člověk uvědomit. Jinak je to ale dobré! Engine je stejný, jako v prvním dílu, lépe je zde udělané slunce a voda, dobře nasvíceno, v pohodě. Není podporovaný širokoúhlý režim zobrazení (o 480p nemluvě), takže se nemohu ubránit dojmu, že něco míjím, ale za chvíli jsem si zvyknul. Ovládání je plynulé a intutivní, není si na co stěžovat. Snad jen fyzikální model vozidel mohl být o něco lepší, občas se auta chovaj 1000 í jako lodě a naopak. Stejně tak je škoda, že autoři nevyužili tlakového senzoru v tlačítcích, takže plyn a brzda mají jen dvě polohy. Ale ono to ve hře není tak potřeba, takže to v zásadě nevadí. Čím se dvojka liší je pojetí žoldáka, jako takového. Je zde mnohem větší důraz na osudy hlavního hrdiny (opět máme na výběr ze tří archetypů), takže každá větší mise je provázena renderovanou animačkou (nevalné kvality mimochodem) - nečekejte Metal Gear Solid, ale je to lepší pocit, než být anonymem. Příběh hry je primitivní, ale vyloudí úsměv na tváři díky nadsázce a jemnému humoru, který ovšem občas překračuje hranici trapnosti. V zásadě v první misi uděláte špinavou práci pro venezuelského diktátora, který ale místo finanční odměny plánuje naší hrdinku (bacha, hraju vždy za ženskou v jakékoliv hře, tedy i tady - možná že se děj za chlapíky mírně liší) odprásknout. Což ona se nenechá a naopak začne kout pomstu. Díky tomu, že jsme na volné noze, musíme si sami zajistit podporu. Postupně rozšiřujete svůj tým o piloty, mechaniky, zbrojní experty - support zkrátka, které pak můžete využívat během misí. Mise dostáváte od jednotlivých frakcí, pokud s nimi jste za dobře. Některé mise jsou neutrální, čistě pro výdělek peněz, ale nejvíce mne bavily mise příběhové, které jsou poměrně unikátní. Například dostat do týmu opileckého pilota stíhaček tak, že musíte získat zpět jeho auto, které prohrál v kartách v opilosti - je to sranda, ne že ne. Hra je trochu přísnější v dodržování frakcí, například nechtěně přejetý civilista vám rozhodí skoro celou statistiku. Ale jinak je to v pohodě. Je zde mnohem více misí, kde se můžeme vysloveně rozptýlit - můžeme dovážet auta a další vozítka do vlastní garáže, můžeme opět lovit lebky (nezávisle na ději, jde o dobrovolnou činnosti - ale je zde opět skvělý systém zajímání živých cílů), provokovat konflikty v obrovské mapě a v neposlední řadě se proletíme nad džunglí v roli střelce za opravdu velkým kanónem. Hra opět obsahuje lehce frustrující systém misí, které často budete muset opakovat, protože jste třeba nevěděli co dělat nebo že vás zabil někdo a vy netušíte kdo. Jakmile se ale člověk naučí výrazovým prostředkům hry, je procento zbytečně opakovaných misí v přijatelné hladině. Tak jako tak - přes takřka identickou náplň se první a druhý díl velice liší, ale jádro zábavnosti zůstalo stejné. Opět budeme běhat po hlavních tanků a zabírat je (pomocí mačkání kombinací ála God of War), ale třeba to zajímání vrtulníků za letu je vážně prča a odpálit dobře rozmístěnou C4 celé kusy města nebo vojenské základny - to se jen tak neochodí. Rozlišování mezi frakcemi je jenom bonbónek, který dokáže v kritických situacích hodně zamíchat kartami. A mise s odposloucháváním mobilu jsou zkrátka a dobře nové v tomto pojetí. Suma sumárum - po osmi hodinách jsem asi v 40% hry a bavil jsem se velice dobře. Sice má člověk často pocit déja-vu, ale hledáte-li odpočinkovou řežbu, určitě bych Mercenaries 2 pro Playstation 2 doporučil, člověk zkrátka nesmí očekávat intelektuální výzvu a nesmí mít velkou LCD televizi - na starší CRT 1000 to bude MNOHEM hezčí. A pakliže verze pro výkonnější systémy bude vyboostovaná graficky, ale jinak stejná, není důvod do ní nejít. Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


source: wikipedia

text: Jakub Filip Kulik (20. dubna 1793 Lvov – 28. února 1863 Praha) byl profesor matematiky. Život Jakub Filip Kulik studoval na gymnáziu ve Lvově a poté na tamní univerzitě filozofii a práva. V roce 1814 byl jmenován profesorem matematiky na olomouckém lyceu. Po dvou letech odešel na univerzitu do Štýrského Hradce, kde se stal profesorem fyziky. V roce 1822 získal na škole doktorát a o rok později byl jmenován rektorem. V roce 1826 byl jmenován profesorem matematiky na univerzitě v Praze. Kulik je autorem spisů Lehrbuch der höheren Analysis, Lehrbuch der höheren Mechanik, Tafeln hyperb. Sectoren und der Längen elliptischer Quadranten. Dvacet let pracoval na vytvoření tabulek dělitelů a tabulky prvočísel až do čísla 100 330 201. Jeho dílo nebylo pro svoji rozsáhlost vydáno. Zemřel roku 1863 v Praze Byl pohřben v rodinné hrobce na Vyšehradském hřbitově. Manželem jeho dcery Angely byl právník Antonín Randa. Odkazy Reference Externí odkazy Soupis pražských domovských příslušníků 1830-1910, Kulik, Jakob *1793 Místo pohřbení Polští matematici Polští pedagogové Absolventi Lvovské univerzity Narození v roce 1793 Narození 20. dubna Narození ve Lvově Úmrtí v roce 1863 Úmrtí 28. února Muži Úmrtí v Praze Pohřbení na Vyšehradě


Lubitz nás o depresích informoval, přiznala Lufthansa - Aktuálně.cz 31. 3. 2015 21:15 Tehdejší dopravní pilot ve výcviku v roce 2009 škole zaslal e-mail, v němž informoval o "odeznělé epizodě těžké deprese". Paříž/Berlín - Pilot Andreas Lubitz, jenž minulé úterý podle vyšetřovatelů zřejmě úmyslně způsobil pád německého letounu ve francouzských Alpách, v roce 2009 po přerušení výcviku sám informoval leteckou školu Lufthansy o svých problémech s těžkými depresemi. Oznámil to dnes německý národní letecký přepravce. Pátrací týmy podle francouzské policie v úterý dokončily vyprošťování pozůstatků obětí tragédie. Lufthansa na odškodnění obětí a další výdaje spojené s havárií z minulého úterý vyčlenila částku 300 milionů dolarů (téměř 7,6 miliardy korun). Lufthansa: O depresích jsme věděli Lufthansa v úterý přiznala, že Lubitz její leteckou školu o svých depresích sám informoval, a že tedy společnost během výcviku o jeho problémech věděla. Tehdejší dopravní pilot ve výcviku v roce 2009 škole zaslal e-mail, v němž informoval o "odeznělé epizodě těžké deprese". Z nalezených vzorků se dosud podařilo získat genetické informace 78 mrtvých. Identifikace obětí, kvůli níž nyní musí vzorky pro analýzu DNA poskytnout vyšetřovatelům pozůstalí, má být podle francouzského prezidenta Françoise Hollanda hotová do konce týdne. V terénu v úterý byly dva francouzské vrtulníky, které z výšky prohledávaly okolí zóny vytyčené pro pozemní pátrání a hledaly části stroje, které mohly skončit ve větší vzdálenosti od místa pádu. V průběhu dne se k nim přidaly dvě německé vojenské helikoptéry. zahraničí Aktuálně.cz Andreas Lubitz lufthansa Germanwings


text: Bellerofontés (řecky Βελλεροφόντης) je postava z řecké mytologie. Podle jedné z verzí byl nevlastním synem korintského krále Glauka (tedy vnukem Sisyfovým) a Eurymédé. Z neopatrnosti usmrtil svého bratra, a proto uprchl ke králi Proitovi do Argosu. Tam se do něj ale zamilovala králova manželka Antea neboli Stheneboia. Bellerofontés její lásku neopětoval. Antea ho z pomsty udala králi, že se pokoušel připravit ji o čest. Král se sám nechtěl na svém hostu mstít, a tak ho poslal s dopisem ke královninu otci, králi Íobatovi do Lýkie. Dopis skrýval žádost, aby Íobatés nechal Bellerofonta popravit. Ani ten nechtěl hostu ublížit, ale vystavil ho takovým nebezpečím, kterým by měl podle Iobatových předpokladů podlehnout. Bohové pomohli Bellerofontovi dokázat jeho nevinu, a seslali mu okřídleného koně Pegasa, na němž šťastně přemohl asijský kmen Solymerů, Amazonky i Chiméru. To Íobata dojalo do té míry, že dal Bellerofontovi za ženu svou dceru Filonoé, a jmenoval jej svým nástupcem. Filonoé mu porodila tři děti, Isandra, Hippolocha a Láodameiu. Áres usmrtil Isandra v bitvě proti Solymerům, Artemis ho připravila o dceru, ale Hippolochos zdědil otcovu říši. Bellerofontův konec už nebyl tak šťastný. Bohové ho nenáviděli za to, že se stal miláčkem lidí, a srazili ho z Olympu a zmrzačili, když k nim chtěl vzlétnout na Pegasovi. Jiná verze však uvádí, že Bellerofontés zpychl tak, že se chtěl vyrovnat bohům, osedlal Pégasa a vzlétli na Olymp. To Zeus nehodlal strpět, seslal na koně neovladatelnou zuřivost, Bellerofontés se neudržel a sletěl na zem. Při pádu na hlavu ztratil rozum, dlouho bloudil jako pomatený světem, až si ho našel bůh smrti Thanatos. Odraz v umění V povědomí lidí zůstal spíše Pégasos, ale v antice byl velice oblíben mýtus o Bellerofontovi. nejstarší podání je známé z Homéra, později ho přebásnil Pindaros Eurípidés zpracoval jeho osudy v tragédiích Bellerofón a Stheneboia (před r. 425, rep. r 423 př. n. l.) na četných reliéfech a vázových malbách jsou výjevy z tohoto mýtu, nejznámější je snad novoantický reliéf Bellerofón napájí Pegasa (z 1. stol. př. n. l.) ve své první opeře tento námět zpracoval i Josef Mysliveček (Bellerofonte, 1761) opera Bellérophon od Jeana-Baptiste Lullyho z roku 1679. Reference Literatura Gerhard Löwe, Heindrich Alexander Stoll, ABC Antiky Publius Ovidius Naso, Proměny Rudolf Mertlík, Starověké báje a pověsti Vojtěch Zamarovský, Bohové a hrdinové antických bájí Související články Bellérophon, opera Jeana-Baptiste Lullyho Externí odkazy Hrdinové a postavy řecké mytologie Muži


text: Biologie (z řeckého jako život a jako věda – tedy životověda – věda zkoumající život) v nejširším slova smyslu je vědní obor zabývající se organismy a vším, co s nimi souvisí, od chemických dějů v organismech probíhajících na úrovni atomů a molekul, až po celé ekosystémy. V užším slova smyslu bychom pak biologii mohli popsat jako vědu, zkoumající organismy od úrovně subcelulární, tedy od úrovně jednotlivých buněčných organel se vším, co s nimi souvisí, přes úrovně buněk, tkání, orgánů a jedinců až po úroveň populací, společenstev, ekosystémů a biomů. Historie Slovo „biologie" (řecky βιολογία; ze slov βίος (život) a λόγος (slovo)) bylo zřejmě poprvé použito v díle Michaela Christopha Hanova – Philosophiae naturalis sive physicae dogmaticae: Geologia, biologia, phytologia generalis et dendrologia, publikovaném v roce 1766. Termín „biologie“ tak, jak ho známe dnes, byl zaveden Jeanem-Baptistou Lamarckem (1744–1829). Historii biologie můžeme ovšem hledat už v dobách dávných lidských civilizací a klasických filozofů, jako způsob chápání života. Ačkoli pojetí biologie jako samostatného souvislého odvětví vzniklo v 19. století, biologie se objevila již v dobách antického Řecka a Říma, kde se živou přírodou zabývali Aristoteles a Claudius Galén. V jejich bádání pokračovali ve středověku arabští lékaři jako al-Jahiz, Avicenna, Avenzoar a Ibn al-Nafis. Během období renesance a začátkem novověku biologie jako věda pronikla i do Evropy. Významnými vědci byli v té době William Harvey a Andreas Vesalius, kteří prováděli pokusy a pozorování a Linné a Buffon, kteří začali zkoumat různorodost života a fosílie stejně jako vývoj a chování organismů. Na přelomu 18. a 19. století se biologie stala stále více přírodní vědou určenou pouze odborníkům. Badatelé jako Alexander von Humbolt zkoumali spolupráci mezi organismy a jejich životním prostředím. Nejvýznamnějším biologem 19. století je bezesporu Charles Darwin se svou teorií o evoluci na základě přírodního výběru. Ta se nejdříve setkávala s odporem společnosti, protože byla v rozporu s křesťanstvím, později však byla uznána jako pravdivá. Počátkem 20. století znovuobjevení práce Gregora Mendela vedlo k rapidnímu vzrůstu výzkumu genetiky Thomasem Morganem a jeho studenty a kolem roku 1930 kombinací populační genetiky a přírodního výběru v „novo-Darwinovské syntéze“. James D. Watson a Francis Crick objevili roku 1953 strukturu DNA, za což dostali v roce 1962 Nobelovu cenu za medicínu. Po celé dvacáté století probíhal výzkum genetického kódu od jeho rozluštění v roce 1966 až po postupné mapování genomů jednotlivých organismů, pokračující v 21. století. Základy moderní biologie Rozeznáváme pět základů biologie: Buněčná teorie – studuje všechno co zahrnuje buňky. Všechny živé organismy se skládají z buněk, základních stavebních kamenů života. Navíc, všechny pochody v nitru buněk jsou podobné a vznikají jen z buněk předešlých násobným dělením. Buněčná teorie studuje stavbu buněk, jejich rozmnožování a životní prostředí. Evoluce – v biologii je to označení procesu postupné změny genetických vlastností organismů a procesu přírodního výběru. Teorie genů – vlastnosti všech živých organismů jsou zakódovány v genech. Homeostáze – fyziologické procesy udržující stálé vnitřní podmínky těla nehledíc na podmínky vnější. Energie – základním rysem každého živého organismu je využití energie. Přežití každého živočicha a rostliny závisí na jejím neustálém přísunu. Podřízené a související vědní obory Pod biologii tedy můžeme zařadit, nebo nalézt její úzkou spojitost s následujícími vědními obory: agrobiologie – věda, která využívá biologické zákonitosti v zemědělství anatomie – studium forem a funkcí u rostlin, zvířat a jiných organismů, nebo specificky u lidí bionomie – je komplexní studium organismu a jeho vztah k jeho prostředí biofyzika – hraniční obor, který zkoumá biologické objekty a problémy fyzikálními metodami biogeografie – je nauka o rozdělení biodiverzity v prostoru a čase biochemie – je vědní disciplína na pomezí biologie a chemie biologická systematika – (též taxonomie) vědecky zkoumá druhy a druhovou diverzitu organismů a všechny vztahy mezi nimi bionika – je hraniční obor, systematicky zaměřený na uplatňování poznatků ze studia živých organismů a jejich struktur při vývoji nových technologií biostatistika – obor využívající metody matematické statistiky při studiu proměnlivosti živých organizmů botanika – (též rostlinopis, fytologie) zabývá se flórou, tudíž rostlinnou částí přírody buněčná biologie – (též cytologie) je věda zabývající se studiem buněk ekologie – studium vlivů živých organismů a neživých složek navzájem, nebo na jejich prostředí etologie – vědní obor v rámci zoologie, který se zabývá studiem chování živočichů evoluční biologie – zabývá se biologickou evolucí organismů a mechanismy, které se při ní uplatňují fyziologie – studium o fungování živých organismů, jejich částí a orgánů genetika – zabývá se dědičností i proměnlivostí organismů a jejími příčinami matematická biologie – používá matematické metody ke studiu živých organismů medicínská biologie a lékařské disciplíny mikrobiologie – je věda studující mikroorganismy molekulární biologie – studium buněčných biologických procesů na jejich molekulární úrovni morfologie – zabývá se vnější stavbou organismů mykologie – studium hub, jejich genetických a biochemických vlastností paleontologie – je věda o životě v minulých geologických obdobích strukturní biologie – zabývá se molekulární strukturou biomolekul virologie – zabývá se studiem nebuněčných organismů, zejména virů, ale i viroidů a virusoidů vývojová biologie – zabývá se studiem procesů růstu a vývoje organismů zoologie – studie zvířat, včetně klasifikace, fyziologie, vývoje a chování a mnoho dalších specializovaných vědních disciplín. Obory Strukturální Molekulární biologie studuje biologické buněčné procesy na jejich molekulární úrovni. Například podstata dědičnosti se dá odhalit jen studiem její molekulární podstaty. Molekulární biologie popisuje biologické makromolekuly a jejich vzájemné funkční vztahy, přičemž zvláštní pozornost věnuje DNA, RNA a proteinům. Tato oblast molekulární biologie se nazývá molekulární genetika. Znalosti molekulární biologie jsou využívány v medicíně a genetickém inženýrství, ale i například v kriminalistice. Cytologie, neboli buněčná biologie studuje buňky, jejich stavbu, fyziologii, vlastnosti a chování ve vztahu k životním funkcím organismu. Je úzce provázána s molekulární biologii, organickou chemií, biochemií, biofyzikou, mikrobiologií, mikroskopií a histologií. Genetika je věda zabývající se geny, dědičností a proměnlivostí organismů. Každá buňka v sobě přechovává v chromozomech genetickou informaci reprezentovanou strukturou DNA. Vývojová biologie studuje růst a vývoj organismů. Vyvíjející se z embryologie, moderní vývojová biologie zkoumá genetické řízení růstu buněk a jejich rozdílností, jaký proces dává vznik tkáním, orgánům a celé anatomii. Fyziologické Fyziologie zkoumá mechanické, fyzické a biochemické procesy živých organismů. Fyziologie má dva hlavní obory, fyziologii rostlin a fyziologii živočichů, ale principy fyziologie jsou univerzální, ať je zkoumán jakýkoliv organismus. Například, co známe o buňce kvasinky, dá se použít i na lidskou buňku. Anatomie je důležité odvětví fyziologie a zabývá se funkcí orgánovými soustavami jako oběhovou, nervovou, dýchací a endokrinní. Studie těchto systémů se využívají v medicíně v disciplínách jako neurologie a imunologie. Evoluce Evoluce je odpovědná za původ druhů, stejně jako za jejich změny v průběhu času a zahrnuje vědce z mnoha taxonomicky orientovaných oborů. Zpravidla to zahrnuje vědce specializované na obory jako mammalogie, ornitologie, botanika nebo herpetologie, kteří využívají poznatky o přírodním řádu k zodpovědění hlavních otázek ohledně evoluce. Evoluční biologie se zakládá na paleontologii, která užívá poznatky k určení způsobu a rychlosti evoluce a také k rozvoji oblastí jako populační genetika a teorie evoluce. Taxonomie Taxonomie se teoreticky i prakticky zabývá klasifikací druhů. Zařazuje organismy do jednotlivých kategorií (taxonů). Základní taxonomické kategorie jsou: život doména říše (regnum) kmen, oddělení (phyllum, divisio) třída (classis) řád (ordo) čeleď (familia) rod (genus) druh (species) Tři domény Organismy se obvykle dělí do tří domén: Archaea Bakterie Eukaryota V současnosti se však ukazuje, že Eukaryota jsou ve skutečnosti vnitřní apomorfní skupinou archeí. Kromě organismů spadajících do výše uvedených domén biologie studuje také tzv. nebuněčné organismy (Acytota syn. Aphanobionta), tedy viry, viroidy, satelitní nukleové kyseliny a viriformy. Ty však tradiční biologie za živé organismy nepovažuje. Klasifikace eukaryot Eukaryota se v současnosti zpravidla dělí do několika superskupin (ke konci roku 2022 cca deseti - liší se systém od systému podle hloubky členění a podloženosti jejich přirozenosti): Amoebozoa (měňavkovci) Obazoa – druhově nejpočetnější (zahrnující Opisthokonta včetně tradičních říší houby a živočichové) Archaeplastida – rostliny v širším slova smyslu včetně heterotrofních taxonů Picozoa a Rhodelphidia, Cryptista (skrytěnky), případně Pancryptista – doplněná navíc o rod Microheliella, TSAR, případně bez nepočetné skupiny Telonemia pouze SAR (Stramenopila, Alveolata a Rhizaria) – většina taxonů bývalé říše Chromista/Chromalveolata Haptista, zahrnující Haptophyta a Centrohelea, Provora – nepočetná, haptistům blízká superskupina (pouhé 2 kmeny se 4rody) Hemimastigophora (syn. Spironemida) – nepočetná (pouhé 2 rody) skupina kortikátních protistů Discoba – většina exkavátních taxonů CRuMs – nepočetná skupina podiátních protistů, a několika dalších drobných skupin s problematickým zařazením (ankyromonády/planomonády, malawimonády, metamonády). Výše uvedené superskupiny jsou v závislosti na fylogenetických hypotézách o původu eukaryot sdružovány do ještě větších skupin, respektujících dvě hlavní vývojové linie: Opimoda – Diphoda či úžeji (bez exkavátních taxonů) vymezené Amorphea – Diaphoretickes (dříve Podiata – Corticata). Dřívější systémy bývaly povětšinou založeny na konceptu (často nepřirozených) říší např. dle Thomase Cavaliera-Smithe: Protozoa (prvoci) Metazoa (živočichové) Fungi (houby) Plantae (rostliny) Chromista (chromista) Environmentální Ekologie má několik významů. Ten původní definoval Ernst Haeckel v roce 1866 a znamená biologická věda, která se zabývá vztahem organismů a jejich prostředí a vztahem organismů navzájem. Ekologie má řadu oborů od obecné ekologie a globální ekologie k ekologii mikroorganismů, ekologie lesa a moří. Dle šíře zkoumaných objektů se ekologie dělí na ekologii jedince (autekologie), populací (demekologie), společenstev (synekologie) a biomů. Etologie se zabývá studiem chování živočichů, jejich vrozených a naučených dovedností. Prvním moderním etologem byl Charles Darwin, jehož kniha (v originále The Expression of the Emotions in Man and Animals) inspiovala řadu dalších etologů. Biogeografie studuje rozmístění organismů na Zemi, věnuje pozornost především tektonickým deskám, změně klimatu, migraci a kladistice. Obecná biologie Obecná biologie je průřezové odvětví biologie, zkoumající obecné základy živých soustav. Jejím hlavním úkolem je integrovat poznatky a zákonitosti související s živými soustavami a definovat je na všech úrovních života. Je úzce spjata s tzv. teoretickou biologií, která popisuje biologické zákonitosti za pomoci matematického, kybernetického a logického modelování a s přispěním dalších exaktních věd (zejména fyziky a chemie). Galerie Odkazy Poznámky Reference Literatura Bruce H. Lipton, Steve Bhaerman: Spontánní evoluce, nakladatelství ANAG, 2012, ISBN 978-80-7263-754-6 Související články seznam biologů hierarchie druhů prokaryota eukaryota fylogenetika biologická klasifikace vědecká nomenklatura Carl Linné lékařství taxon Externí odkazy Toxikologický výzkum – CRO (anglicky, česky) Biomach.cz – přehled SŠ biologie Přírodní vědy Studijní obory


Jak jinak začít nový rok, než hezkou vzpomínkou na klasickou hru? H.E.R.O. splňuje všechny aspekty klasiky. Je to hra, kterou jsem snad hrál na Atari nejraději (pokud nebyl parťák do International Karate samozřejmě). Koncept je v zásadě jednoduchý, sází primárně na leveldesign, ale na svou dobu (1984) šlo podle mne o komplexní hru a to napříč platformami. Hlavní důvod, proč bych rád H.E.R.O. věnoval samostatný článek (přestože jsem již jeden odstavec hře věnoval v článku o emulaci Atari 2600) je prostý. Jde o hru, která disponuje nadčasovou hratelností a je tedy možné směle uchopit joystick i v roce 2012 a bavit se stejně, jako před dvaceti lety, či za dalších dvacet let. Vděčíme za to vyvážené obtížnosti, správné kombinaci elementů na obrazovce a gradující motivaci. Asi proto je to pro mne jedna z nejzásadnějších her z Atari doby. Naším úkolem je projít zasypaný důl a osvobodit zapomenutého horníka. V dole jsou ale haldy překážek - nejen zásepy, ale i různé příšerky, netopýři či hadi. Náš hrdina má ale solidní výbavu - jednak na krátkou vzdálenost laserovou helmou, pak dynamit na odpalování překážek, ale hlavně transportační prostředek v podobě vrtule na zádek, což z nás dělá malou helikoptéru. Ve své době to byl zajímavý napad, neboť prostředí jako takové - opticky vzato různě strukturované plošiny - netvoří žádnou překážku. Pohyb hrdiny není nikterak omezený. Autor hry (John Van Ryzin) se tak vyhnul nutnosti vytvářet komplikované bludiště, avšak s nutnou interní logikou, aby jej bylo možné projít. O to lépe pak působí, že levely nejsou absurdně zamotané, ale naopak následují poměrně realistickou šablonu dolů - kombinace horizontálních chodeb a vertikálních šachet. Princip hry tedy není zakuklený v bloudění, ale spíše v hledání správného pořadí, v jakém chodby procházet. Grafika hry je prostá a navíc nescrolluje - je rozdělená na obrazovky. My s sebou nosíme omezený počet dynamitů, kterým odpalujeme překážky a v tom je vtip hry. Někdy se totiž zdá, že můžeme snadno projít několik obrazovek, jenže pak zjistíme, že nám došly dynamity a máme tady pěkný game over. Metoda pokusu a omylu je se stoupající obtížností nevyhnutelná, ale pokud si budete poctivě kreslit mapu, sníží se frustrace na naprosté minimum. Hra obsahuje celkem asi dvacítku zasypaných horníků a i když se mnohé místnosti mezi levely opakují, jako celky představují tyto vyváženou výzvu. Jakmile se okouká princip odpalování zdí, přibudou místnosti s tmou, se smrtící lávou, nutnost přelétávát pozdemní jezera a hlavně likvidovat příšerky s předvídatelným vzorcem chování. Ale pozor! Podobně, jako v Manic Minerovi, jsme omezeni časovým limitem - kapacitou vzduchu. Nedá se tady moc lelkovat, pořád musíte být v pohybu. Abyste si hru svedli představit, podívejte se na mapy (děkujeme Paverovi za ZX verzi) 1000 . Myslím si, že předělat tuto hru do nějakého modernějšího kabátku (pořád ale 2D) a hodit to na iPhone nebo Steam s novými levely, tak by se o H.E.R.O. ještě mohlo dlouho hovořit. Na závěr ještě musím dát k dobru historku, jak jsem H.E.R.O. hrál poprvé. To jsem byl s Jedim u nějakého jeho kamaráda, když mi bylo těch pět, možná už šest let. Zatímco oni se věnovali zřejmě kopírováním her z kazet (anebo obíráním kamarádovy sestry?), tak jsem měl dovoleno hrát na Atari právě nahranou hru. Ta se mi velice zalíbila a dožadoval jsem se bratra, aby mi ji donesl domů. A pařil jsem dál, zřejmě několik hodin, protože zkopírovat kazety na dvojčeti nebylo jen tak. Když se pak Jedi s kamarádem vrátili do obýváku, kde jsem v ustrnulé poloze lámal joystick. Inu - v místnosti byl puch, který by se nejlépe dal přirovnat k notně použité toaletě. Podezření padlo na mne, že jsem si skrz intenzivní zábavu zapomněl dojít na záchod. Pravda se ale brzy ukázala. Kamarádův křeček v teráriu chcípnul bez povšimnutí před několika dny a druhý křeček ho začal žrát a chcípnul taky. P.S.: Až teprve nyní jsem se dozvěděl, že H.E.R.O. je zkratka pro Helicopter Emergency Rescue Operation. Obrázek z přebalu hry jsem použil z verze pro Atari 5200, který navíc obsahuje krátký úvodní komix. Ten navíc odhaluje, že hlavní hrdina se jmenuje Rod Hero, pracující v dolech Van Ryzin. Zajímavé selfpromo!


source: CulturaX

text: Cookies stránek | Fortunate - webdesign a grafika Na webové stránce používáme Cookies V souladu s ustanovením § 89 zákona č.127/2005 Sb. o elektronických komunikacích a směrnicí Evropské unie č. 2009 /136/ES, Vás tímto sdělujeme, že naše webové stránky využívají cookies. Prostřednictvím cookies si stránka zapamatuje vaše nastavení, preference a základní údaje (například jazyk návštěvníka apod.). Cookies používáme například pro anonymní analýzu návštěv jednotlivých stránek, abychom zjistili, jaký obsah vás nejvíce zaujal a mohli web vyvíjet k vaší spokojenosti.


Baterie by měla stačit na 14 tisíc překreslení displeje. To je velmi slušný parametr, ale i jiné čtečky se dobíjí jednou za pár týdnů. Story HD tedy nijak zásadně nezvýší uživatelský komfort.


text: 21. srpen je 233. den roku podle gregoriánského kalendáře (234. v přestupném roce). Do konce roku zbývá 132 dní. Události Česko 1751 – Marie Terezie vydala Ohňový patent pro celou monarchii. 1791 – V pražském Klementinu byla zahájena první výstava průmyslových výrobků na evropské pevnině. Konala se při příležitosti korunovace Leopolda II. českým králem. 1944 – Odjezd posledního transportu z romského koncentračního tábora v Hodoníně u Kunštátu do Osvětimi. 1968 – Vojenský zásah armád pěti států Varšavské smlouvy (SSSR, Bulharska, MLR, NDR a Polska) v Československu v noci z 20. na 21. srpna, a následná okupace Československa, která zastavila reformní proces pražského jara. V té souvislosti vydáno provolání Všemu lidu ČSSR. 1969 – Třídenní demonstrace proti okupantům, při níž zemřelo 5 lidí, byly potlačeny desítkami tisíc členů ozbrojených složek. 1973 – Vyšlo Prohlášení Socialistického hnutí československých občanů k 21. srpnu, které odmítalo stávající politiku KSČ a okupaci republiky a vytyčovalo program socialistického a demokratického vývoje. 1980 – Při vichřici padla památná lípa Kongresovka v Plasích. 1988 – Asi čtyři tisíce lidí se zúčastnily nepovolené demonstrace v Praze u příležitosti 20. výročí srpnových událostí 1968. 1989 – Během protestů proti sovětské intervenci z roku 1968 bylo v Praze zatčeno na 320 občanů ČSSR a 56 cizinců, mezi nimi představitelé maďarské opozice Tamás Deutsch a György Kerényi. 2007 – Poslanecká sněmovna Parlamentu ČR schválila reformu veřejných financí, která vstoupila v platnost roku 2008. 2008 – Oštěpařka Barbora Špotáková zvítězila na Letních olympijských hrách v Pekingu v novém českém a evropském rekordu. 2012 – V Kohoutovicích hořel pařez a stal se předmětem internetového memu. 2013 – Prezident Miloš Zeman navrhl na post ústavního soudce Jana Sváčka, kontroverzní figuru s vazbami na pražské lobbisty. Senát návrh zamítl. Svět 1192 – Joritomo Minamoto se stal šógunem a skutečným vládcem Japonska. 1264 – Po čtyřech letech skončila v Mongolské říši občanská válka a Velkým chánem se stal Kublaj. 1331 – Král Štěpán Uroš III. Dečanský se vzdal svému synovi Dušanovi, který se stal jeho nástupcem na srbském trůnu. 1415 – Pod vedením Jindřicha Mořeplavce dobili Portugalci severoafrickou Ceutu. 1673 – Třetí anglo-nizozemská válka: Michiel de Ruyter porazil výrazně silnější anglo-francouzské loďstvo v bitvě u Texelu. 1680 – Pueblané obsadili Santa Fe. 1770 – James Cook formálně prohlásil východní Austrálii za britskou a pojmenoval ji Nový Jižní Wales. 1751 – Marie Terezie vydala Ohňový patent pro celou monarchii. 1772 – Král Gustav III. Švédský dokončil státní převrat přijetím nové ústavy, čímž ukončil půl století trvající vládu parlamentu ve Švédsku, a ustavil se osvíceným samovládcem. 1778 – Americká válka za nezávislost: Britské síly zahájily obléhání francouzské základny u Pondichéry. 1808 – Bitva u Vimeiro: Britské a portugalské síly vedené generálem Arthurem Wellesleyem z Wellingtonu porazily francouzské síly vedené generálem Junotem u portugalské vsi Vimeiro, čímž dosáhly prvního britsko-portugalského vítězství ve španělské válce za nezávislost. 1821 – Britská loď Eliza Frances objevila v Tichém oceánu Jarvisův ostrov. 1831 – Začalo povstání Nata Turnera v Southampton County ve Virginii. 1883 – Tornádo zasáhlo Rochester v Minnesotě, což vedlo k vytvoření Kliniky Mayo. 1859 – Ministr vnitra Rakousko-Uherska Alexander Bach byl odvolán z funkce. 1888 – Ve Spojených státech byl patentován první sčítací stroj W. S. Burroughse. 1911 – Mona Lisa, olejomalba od Leonarda da Vinciho, byla ukradena z muzea Louvre v Paříži. 1914 – První světová válka: Začala bitva u Charleroi – úspěšný německý útok přes řeku Sambre, který předznamenal francouzskou ofenzívu v oblasti. 1918 – První světová válka: Začala druhá bitva na Sommě. 1942 Druhá světová válka: Na hoře Elbrus byla vztyčena vlajka nacistického Německa. Začala bitva u Stalingradu, v níž Rudá armáda dobyla historické vítězství. 1944 – Druhá světová válka: Kanadské a polské jednotky obsadily strategicky významné město Falaise ve francouzském Calvadosu. 1968 – Při nehodě autobusu s Orchestrem Karla Duby zahynulo v Mongolsku šest členů orchestru. 1986 – Tragédie u jezera Nyos – náhlý výron oxidu uhličitého zabil v okolí jezera Nyos více než 1800 lidí. 1987 – Ve Spojených státech měl premiéru film Hříšný tanec. 1991 – Puč proti Michailu Gorbačovovi ztroskotal poté, co většina vojáků zachovala loajalitu sovětskému vůdci. Narození Automatický abecedně řazený seznam viz :Kategorie:Narození 21. srpna Česko 1858 František Krejčí, psycholog, filozof a politik († 24. května 1934) Václav Šturc, první předseda Komunistické strany Československa († 21. února 1939) 1860 – Heřman Janda, politik († 31. května 1904) 1861 – Michal Navrátil, právník, autor životopisných a místopisných publikací († 3. října 1931) 1862 – Bohumil Zahradník-Brodský, prozaik († 26. listopadu 1939) 1863 – August Hackel, právník a politik německé národnosti († 14. prosince 1932) 1878 – František Vácha, starosta Pardubic, poslanec a senátor († 22. listopadu 1965) 1881 – Marie Antonína Kratochvílová, mučednice z 2. světové války († 2. října 1942) 1883 – František Hodáč, politik, ekonom, otec herečky Nataši Gollové († 10. května 1943) 1884 – Bohumil Kubišta, malíř, grafik a výtvarný teoretik († 27. listopadu 1918) 1892 – Julie Moschelesová, geografka († 7. ledna 1956) 1895 – Marie Magda Rezková, odbojářka († 25. června 1982) 1900 – Viktor Kaufmann, lékař, odbojář († 26. února 1945) 1907 – Josef Böhm, geodet a kartograf († 19. srpna 1993) 1910 – Václav Bouška, fotbalový reprezentant († 20. září 1975) 1926 – Pavel Brázda, výtvarník († 17. prosince 2017) 1927 – Ladislav Helge, režisér a scenárista († 31. ledna 2016) 1928 – Zdeněk Lukáš, skladatel († 13. července 2007) 1929 – Jiří Bielecki, výtvarník († 10. března 2000) 1933 – Jaromír Johanes, ministr zahraničních věcí ČSSR 1934 – Vladimír Fišer, herec, hlasatel a dabér († 11. prosince 2015) 1940 – Jan Wanner, historik 1944 – Marian Karel, sklářský výtvarník, sochař 1950 – Rudolf Tecl, historik a archivář († 30. června 2005) 1952 – Jiří Paroubek, bývalý premiér ČR a bývalý předseda ČSSD 1958 – Petr Rada, fotbalista a fotbalový trenér 1959 – Jiří Lála, hokejový útočník 1967 – Petr Zelenka, dramatik, scenárista a režisér 1968 – Michaela Kudláčková, herečka 1973 – Filip Blažek, herec 1996 – Karolína Muchová, tenistka 1999 – Natalie Schwamová, pianistka Svět 1165 – Filip II. August, francouzský král († 14. července 1223) 1567 – Svatý František Saleský, ženevský biskup († 28. prosince 1622) 1583 – Eleonora Pruská, pruská princezna, braniborská kurfiřtka († 9. dubna 1607) 1611 – Parhez Banu Begum, nejstarší dcera mughalského císaře Šáhdžahána († cca 1675) 1643 – Alfons VI. Portugalský, portugalský král († 12. září 1683) 1670 – James Fitzjames, vévoda z Berwicku, anglický vojevůdce, levoboček krále Jakuba II. († 12. červen 1734) 1671 – Rinaldo Ranzoni, italský zlatník vrcholného baroka v Praze († 7. června 1737) 1735 – Tobias Furneaux, anglický mořeplavec († 19. září 1781) 1752 – Jacques Roux, francouzský duchovní a revolucionář († 10. února 1794) 1757 – Gustaf von Paykull, švédský ornitolog a entomolog († 28. ledna 1826) 1765 – Vilém IV., král Spojeného království († 20. června 1837) 1767 – Josef Václav z Lichtenštejna, rakouský duchovní a generál († 30. července 1842) 1780 – Jernej Kopitar, slovinský jazykovědec a buditel († 11. srpna 1844) 1789 – Augustin Louis Cauchy, francouzský matematik († 23. května 1857) 1793 – Dorothea von Biron, poslední kuronská princezna († 19. září 1862) 1798 – Jules Michelet, francouzský historik († 9. února 1874) 1813 – Josef Groll, bavorský sládek, tvůrce piva plzeňského typu († 22. října 1887) 1821 – Svatý Ondřej Kim Tegon, korejský mučedník († 16. září 1846) 1826 – Carl Gegenbaur, německý anatom († 14. června 1903) 1845 – William Healey Dall, americký přírodovědec († 27. března 1927) 1852 – Günther Viktor Schwarzburský, poslední kníže Schwarzbursko-Rudolstadtský († 16. května 1925) 1853 – Émile Mayade, francouzský automobilový závodník († 18. září 1898) 1858 Maxim Petrovič Dmitrijev, ruský fotograf († 1948) Korunní princ Rudolf, syn rakouského císaře Františka Josefa I. a císařovny Alžběty († 30. ledna 1889) 1862 – Emilio Salgari, italský spisovatel († 25. dubna 1911) 1866 – František Salvátor Rakousko-Toskánský, rakouský arcivévoda a generál († 20. dubna 1939) 1871 – Leonid Nikolajevič Andrejev, ruský spisovatel a dramatik († 12. září 1919) 1872 – Aubrey Beardsley, anglický secesní kreslíř a ilustrátor († 16. března 1898) 1877 – Petar Pecija Petrović, chorvatský spisovatel († 9. ledna 1955) 1882 – Franz Kruckenberg, německý železniční konstruktér († 19. června 1965) 1890 – Vladimír Velecký, slovenský velkostatkář a partyzán († 8. listopadu 1951) 1893 – Bugs Moran, chicagský gangster († 25. února 1957) 1897 – Kósaku Ariga, admirál japonského císařského námořnictva († 7. dubna 1945) 1904 – Count Basie, jazzový hudebník, kapelník a skladatel († 26. dubna 1984) 1912 – Toe Blake, kanadský hokejista († 17. května 1995) 1917 – Leonid Hurwicz, americký ekonom a matematik, nositel Nobelovy ceny († 24. června 2008) 1919 – Mario Bunge, argentinský filozof, fyzik a profesor († 25. února 2020) 1921 – Reuven Feuerstein, izraelský psycholog († 29. dubna 2014) 1924 – Arthur Janov, americký psycholog († 1. října 2017) 1926 – Marian Jaworski, ukrajinský kardinál († 5. září 2020) 1927 – Wilhelm Killmayer, německý hudební skladatel († 20. srpna 2017) 1928 Chris Brasher, britský olympijský vítěz v běhu na 3000 metrů překážek († 28. února 2003) Art Farmer, americký trumpetista († 4. října 1999) 1929 – Vjačeslav Vsevolodovič Ivanov, ruský filolog a indoevropeista († 7. října 2017) 1930 – Margaret, hraběnka ze Snowdonu, mladší sestra královny Alžběty II. († 9. února 2002) 1934 – John Hall, americký fyzik, nositel Nobelovy ceny 1936 Wilt Chamberlain, jediný basketbalista, který dokázal nastřílet 100 bodů za jediný zápas († 12. října 1999) Feliciano Rivilla, španělský fotbalista († 6. listopadu 2017) 1937 – Robert Stone, americký spisovatel a scenárista († 10. ledna 2015) 1938 – Kenny Rogers, americký zpěvák country († 20. března 2020) 1939 Festus Mogae, prezident Botswany James Burton, americký kytarista 1940 – Endre Szemerédi, maďarský matematik 1942 Thomas Cavalier-Smith, britský profesor evoluční biologie († 19. března 2021) Maria Kaczyńska, manželka polského prezidenta Lecha Kaczyńského († 10. dubna 2010) 1943 – Patrick Demarchelier, francouzský módní a portrétní fotograf († 31. března 2022) 1944 Peter Weir, australský filmový režisér František Chovanec, slovenský fotbalista 1945 – Basil Poledouris, americký skladatel filmové hudby († 8. listopadu 2006) 1947 – Marián Lapšanský, slovenský hudebník 1951 Cecilie Løveidová, norská spisovatelka Garegin II., patriarcha Arménské apoštolské církve 1952 Glenn Hughes, britský baskytarista (Deep Purple) Joe Strummer, britský hudebník a zpěvák (The Clash) († 22. prosince 2002) 1954 – James Charles Kopp, americký radikál 1956 – Kim Cattrall, kanadsko-americká herečka britského původu 1957 Budgie, britský bubeník Bernard Verlhac, francouzský karikaturista († 7. ledna 2015) 1967 Carrie-Anne Mossová, americká herečka Stéphane Charbonnier, francouzský karikaturista († 7. ledna 2015) Serj Tankian, arménsko-americký zpěvák 1969 – Nathan Jones, australský wrestler 1971 – Liam Howlett, britský hudebník (The Prodigy) 1978 – Jesús España, španělsky atlet 1984 – Alizée, francouzská zpěvačka 1986 – Usain Bolt, jamajský sprinter 1988 – Robert Lewandowski, polský fotbalista 1989 – Rob Knox, britský herec († 24. května 2008) 1999 – Kai Lightner, americký sportovní lezec Úmrtí Automatický abecedně řazený seznam viz :Kategorie:Úmrtí 21. srpna Česko 1421 – Martin Húska, táborský kněz (* ?) 1838 – Kristián Kryštof Clam-Gallas, šlechtic a vlastenec (* 3. září 1771) 1910 – Vavřinec Svátek, advokát a politik (* 8. srpna 1828) 1917 – Karel Ferdinand Rudl, hudební skladatel (* 9. prosince 1853) 1934 – František Myslivec, kněz, folklorista a spisovatel (* 20. října 1873) 1935 – Josef Cyrill Sychra, hudební skladatel, sbormistr a hudební pedagog (* 12. března 1859) 1938 – Jan Jursa, autor slabikářů a učebnic češtiny (* 27. srpna 1853) 1943 – Vilda Jakš, boxer, několikanásobný mistr Československa a vicemistr světa (* 25. dubna 1910) 1953 – Jan Plesl, politik, oběť komunismu (* 21. prosince 1898) 1963 – Ota Čermák, hráč na elektrické varhany (* 10. dubna 1919) 1964 Rudolf Col, katolický teolog a biblista (* 29. října 1902) Miloš Vávra, lékař a amatérský herec (* 1. ledna 1894) Bedřich Karen, divadelní a filmový herec (* 15. října 1887) 1968 – Karel Duba, kytarista, hudební skladatel a kapelník (* 29. září 1929) 1969 – Danuše Muzikářová, oběť komunistického režimu (* 13. července 1951) 1978 – Edvard Valenta, spisovatel, básník a publicista (* 22. ledna 1901) 1983 – Ladislav Stejskal, malíř a pedagog (* 11. května 1910) 1988 Pavel Kopta, textař, překladatel a divadelní scenárista (* 11. září 1930) Hans Günther Adler, spisovatel a historik (* 2. července 1910) 1993 – Zdeněk Kvíz, astronom a fyzik (* 4. března 1932) 1998 – Arnošt Sádlík, kytarista, loutnista a hudební pedagog (* 27. května 1927) 2008 – Vladimír Hrabánek, herec (* 22. ledna 1938) 2012 Mojmír Povolný, předseda Rady svobodného Československa (* 25. listopadu 1921) Jan Štern, novinář, publicista a básník (* 1. listopadu 1924) 2014 – Bohumila Grögerová, spisovatelka (* 7. srpna 1921) Svět 1131 – Balduin II. Jeruzalémský, král jeruzalémský, hrabě edesský a regent antiochijský (* ?) 1157 – Alfons VII. Kastilský, král Leónu a Kastílie a hrabě barcelonský (* 1. března 1105) 1271 – Alfons z Poitiers, syn francouzského krále Ludvíka VIII., hrabě z Poitiers a Toulouse (* 11. listopadu 1220) 1534 – Philippe Villiers de L'Isle-Adam, velmistr johanitů (* 1464) 1568 – Jean Parisot de La Valette, velmistr Maltézského řádu, zakladatel La Valletty (* ? 1494) 1614 – Alžběta Báthoryová, uherská hraběnka, přezdívaná Čachtická paní (* 1560) 1666 – Isabela d'Este, parmská vévodkyně (* 3. října 1635) 1723 – Dimitrie Cantemir, rumunský politik, učenec a spisovatel (* 26. října 1673) 1762 – Mary Wortley Montagu, anglická spisovatelka (* 26. května 1689) 1775 – Daher el-Omar, arabský vládce Galileje (* asi 1690) 1784 – Jozef Bencúr, slovenský evangelický kněz a spisovatel (* 28. února 1728) 1813 – Žofie Magdalena Dánská, švédská královna (* 3. července 1746) 1814 – Benjamin Thompson, americký fyzik a vynálezce (* 26. března 1753) 1819 – Chajim Farchi, galilejský vládce (* 1760) 1845 – Vincent-Marie Viénot de Vaublanc, francouzský politik (* 14. března 1756) 1821 – Adam Bartsch, rakouský mědirytec, grafik a spisovatel (* 17. srpna 1757) 1823 – Markos Botsaris, generál Řecké osvobozenecké války (* 1790) 1836 – Claude-Louis Navier, francouzský fyzik a technik (* 15. února 1785) 1838 – Adelbert von Chamisso, německý básník a botanik (* 30. ledna 1781) 1884 – Giuseppe De Nittis, italský malíř (* 25. února 1846) 1905 – Jules Oppert, německo-francouzský asyrolog (* 9. července 1825) 1906 – Edmund von Krieghammer, ministr války Rakouska-Uherska (* 4. června 1832) 1919 – Lawrence Doherty, anglický tenista (* 8. října 1875) 1921 – Ernest Daudet, francouzský spisovatel a novinář (* 31. května 1837) 1927 – William Burnside, anglický matematik (* 2. července 1852) 1935 – John Hartley, anglický tenista (* 9. ledna 1849) 1940 – Lev Davidovič Trockij, ruský revolucionář (* 7. listopadu 1879) 1942 Brunon Zembol, polský kněz blahoslavený v roce 1999 (* 7. září 1905) Vladimir Burcev, ruský revoluční aktivista a spisovatel (* 17. listopadu 1862) 1943 Henrik Pontoppidan, dánský spisovatel, nositel Nobelovy ceny (* 1857) Marián Blaha, diecézní biskup banskobystrické diecéze (* 11. června 1869) 1947 – Ettore Bugatti, italský automobilový konstruktér (* 15. září 1881) 1950 – Natálie Konstantinovićová, princezna Černé Hory (* 10. října 1882) 1952 – Jicchak Sade, velitel Hagany a spolutvůrce izraelské armády (* 19. srpna 1890) 1957 – Harald Ulrik Sverdrup, norský meteorolog, oceánograf a polárník (* 15. listopadu 1888) 1964 – Palmiro Togliatti, italský politik, předseda Italské komunistické strany (* 1893) 1972 – Dai Vernon, kanadský iluzionista (* 11. června 1894) 1974 – Buford Pusser, šerif z McNairy County (* 12. prosince 1937) 1978 Norbert Conrad Kaser, jihotyrolský rebelující spisovatel a básník (* 19. dubna 1947) Rhys Davies, velšský spisovatel (* 9. listopadu 1901) 1979 – Giuseppe Meazza, italský fotbalista (* 23. srpna 1910) 1982 – Sobhuza II., svazijský král (* 22. července 1899) 1990 – Slavomír Stračár, slovenský politik, ministr československých vlád (* 7. února 1935) 1991 – Wolfgang Hildesheimer, německý spisovatel, dramatik, grafik a malíř (* 9. prosince 1916) 1995 – Subrahmanyan Chandrasekhar, americký fyzik a matematik indického původu (* 19. října 1910) 1998 – Hans van Abeelen, nizozemský behaviorální genetik (* 20. listopadu 1936) 2001 – Juan Antonio Villacañas, španělský básník, esejista a kritik (* 10. ledna 1922) 2004 – Moše Šamir, izraelský spisovatel, publicista a politik (* 15. září 1921) 2005 – Robert Moog, americký vynálezce a průkopník elektronické hudby (* 23. května 1934) 2006 – Jizhar Smilansky, izraelský spisovatel, literární vědec, politik (* 27. září 1916) 2007 Hana Ponická, slovenská prozaička (* 1922) Ján Dekan, slovenský archeolog (* 6. února 1919) 2010 – Chloé Graftiaux, belgická sportovní lezkyně (* 18. července 1987) 2012 – William Thurston, americký matematik a profesor 1946) 2013 – Charles Fullerton, americký astronaut (* 1936) 2014 Steven Nagel, americký vojenský letec a astronaut (* 1946) Albert Reynolds, premiér Irska (* 3. listopadu 1932) 2018 Stefán Karl Stefánson, herec (* 10. července 1975) 2021 Don Everly, americký zpěvák, člen dua The Everly Brothers (* 1. února 1937) Marie, kněžna lichtenštejnská (* 14. dubna 1940) Svátky Česko Johana Svět Maďarsko: Sámuel, Hajna Norsko: Ragnvald a Ragni Polsko: Franciszka, Joanna Slovensko: Jana Švédsko: Josefina Římskokatolický kalendář: svatý Pius X., papež Havaj: Den vstupu do USA (je-li pátek) Mezinárodní den památky obětem terorismu Reference Externí odkazy Srpnové dny


join - Rozdělit soubor WAV v VB6 - CoreDump.biz Rozdělit soubor WAV v VB6 Potřebuji pomoc, aby připevněte VB6 kód, který by měl trvat zvukový soubor a rozdělit ho na 5 stejných dílů. Jedná se o způsob, jak tento kód by měl fungovat: První část začíná od začátku souboru Track.wav. Druhá část začne od místa, kde se první dělené část skončila. Třetí část začne od místa, kde druhá dělená část skončila. Čtvrtá část se spustí od místa, kde třetí dělené část skončila. Pátá část začne od místa, kde čtvrtá část rozdělené skončila. V podstatě každá z částí souboru je pokračováním předchozí části rozdělení souboru. Po rozdělení mám 1.wav, 2.wav, 3.wav. 4.wav a 5.wav vše odvozeno ze souboru Track.wav. Kód připojený již rozděluje soubor na pět stejných částí, ale problém je, že všechny zvukové části jsou stejné jako v první části namísto pokračování. I potřebují pomoc, aby si to pevně do práce, jak by měl v VB6 (není součástí .NET). Byl bych vděčný za pomoc s tímto. Položena 14/02/2020 v 00:01 2020-02-14 00:01 zdroj uživatelem vworker Tato otázka je velmi zapojen, a to zejména v případě, každá část musí být možné přehrát. Důvodem je, že každý soubor, který vytvoříte, musí mít platný záznam záhlaví. Chcete-li ji dále komplikuje, zdá se, záznam záhlaví může být 44 bajtů 46 bajtů, nebo dokonce jiné velikosti. Pracoval jsem některé základní kód na základě vašeho příspěvku, který se objeví na práci pro soubor wav jsem testoval: Eliminovat jsem hodně duplicitního kódu implementací Forsmyčku. V tomto okruhu, jsem vypočítat pozici start pro čtení, a také předat záznam záhlaví pro zápis. Znovu zdůrazňuji, že je to velmi jednoduchý a nebude fungovat pro všechny soubory WAV. Můžete ručně nastavit HEADER_SIZE pokud to nefunguje na souboru. Pravděpodobné, že potřebuje záznam záhlaví, které mají být upraveny tak, aby odrážel správnou velikost nového souboru, namísto použití hlavičku z původního souboru. Odpovězeno 17/02/2020 v 00:25 2020-02-17 00:25 share zdroj uživatelem Brian M Stafford SQL Plné vnější spojení vyloučení vyberte neexistující řádek vstoupit do téže tabulky vícekrát Spojení tabulek najít fluktuaci a nového zákazníka Jak přijímat 1 řádek z mysql připojit namísto 4 Požadavek mysql pomocí spojit a group_concat Přidejte se třemi různými stoly laravel vybrat jeden sloupec z připojila tabulky SQL JOIN zpáteční záznam z tabulky letech odpovídajících formulář tabulka 2 jeden-k-mnoha spojování pandy DataFrames jako JSON namísto pand datového rámce Jak používat INNER JOIN v tomto příkladě