Český portál ekopsychologie - Studie » Role předškolního vzdělávání ve výchově k udržitelnému rozvoji Tereza Valkounová (Vošahlíková) | 14. 11. 2009 | aktualizováno 9. 8. 2013 | Studie | 0 komentářů Zahraniční zkušenosti z lesních mateřských škol (waldkindergarten) a možnosti jejich vzniku v ČR Abstrakt: Příspěvek se zabývá rolí a významem environmentální výchovy v předškolním věku dětí. Jako příklad dobré praxe je dále představen alternativní koncept předškolní výchovy – lesní mateřské školy, který s úspěchem funguje v Německu, Dánsku a dalších zemích. Do budoucna by se mohlo jednat o způsob, jak přirozeně řešit několik současných problémů předškolní výchovy – nedostatečné kapacity mateřských škol ve velkých městech, problematický kontakt dětí s přírodou a také rostoucí zdravotní problémy dětí související zejména s životem ve znečištěném životním prostředí města. V České republice čeká koncepce lesních mateřských škol na potřebnou podporu ze strany státu, aby mohla být uvedena do praxe. Výsledky zahraničních výzkumů dokazují potenciál této alternativy pro předškolní výchovu. I. Předškolní výchova „Život nedává nic zadarmo. Utečeš od praktického seznamování svých dětí s přírodou k pohodlnějšímu předávání informací pomocí slov a obrazů. Ušetřil sis čas, námahu a různé komplikace s deštníky, přepravou, bolením nohou, žízní a co já vím, čím ještě mohou děti obtěžovat rodiče na cestách za poznáním. Dítě jsi ale trvale ochudil o hloubku skutečných pravdivých zážitků, o nedeformované chápání souvislostí mezi vším, s čím jste mohli přijít do kontaktu.” (Strejčková, 1998, str. 20-21) 1.1 Pedagogicko – psychologická východiska Předškolní věk je vývojové období dítěte od dovršení třetího roku věku po vstup do školy, tzn. obvykle do dovršení šestého roku dítěte (Průcha a kol., 2003). Toto období je označováno jako věk iniciativy, jehož hlavní potřebou je aktivita (Erikson, 1963). Předškolní děti jsou zvídavé bytosti. Svým otevřeným způsobem poznávají svět a nové situace v něm. Změna je pro ně výzvou. Jestliže je dětem poskytnut čas na adaptaci a vlastní tempo, s radostí prozkoumávají, zapojují fantazii, tvoří. Děti potřebují postupovat krok za krokem, vlastní zkušeností posouvat své hranice a s nově nabytými zkušenostmi se vypořádat. Rytmus a tempo každého dítěte je jiný, jejich přání a preference jsou mnohavrstevnaté, rozhodují se podle individuálních zájmů a momentálních potřeb. Děti jsou sociální bytosti. Potřebují navazovat vztahy, učit se rozvíjet kontakty s druhými a podněcují k činnosti své okolí. V součinnosti s druhými mohou trénovat komunikaci, učí se vyjadřovat své pocity a potřeby, poznávají význam vzájemné pomoci, ohledu, způsoby řešení konfliktů. Děti potřebují dospělé, kteří mají trpělivost a čas jim naslouchat, přijímají je bezpodmínečně a respektují jejich individualitu. Potřebují dospělé, kteří určí hranice, podle nichž se děti mohou orientovat, a zároveň jim ponechávají možnost se na nich spolupodílet. Takto lze vnímat současný pedagogický přístup k dítěti, který je označován jako osobnostní zaměření výchovy (Spilková, 1997; Opravilová, 2001). V předškolní výchově se jedná o změnu v pojetí dítěte, dříve považovaného za “nedokonalého dospělého” s nulovou pravomocí a kompetencí rozhodovat. Jan Amos Komenský byl ve své době vzácnou výjimkou, když hovořil o potřebě porozumění dětským zvláštnostem. Na konci 19. století se prosadil tzv. pedagogický naturalismus, který vychází z přesvědčení, že štěstí a zdar každého jedince jsou podmíněny shodou jeho způsobu života s přírodou. Tuto přírodu představuje nejen vnější přírodní prostředí, ale i to, co můžeme nazvat “přírodou v nás” (Opravilová, 2001) – přirozené potřeby, jejichž naplnění umožňuje zdravý vývoj lidské bytosti. Krajní podobu příklonu k potřebám dítěte představoval pedocentrismus reprezentovaný dílem Johna Deweyho (1859 – 1952), který dítě přirovnává ke Slunci, kolem kterého se otáčejí výchovně-vzdělávací opatření. Osobnostní orientace není s pedocentrismem v rozporu, naopak na něj v mnohém navazuje tím, že dítě chápe jako autonomní bytost se svými vlastními potřebami a zákonitostí vývoje. Lze předpokládat, že osobnostně zaměřená předškolní výchova představuje v současné době východisko a nastiňuje směr cílů a metod výchovně-vzdělávacího působení v Evropě. Je tomu tak i v České republice? 1.2 Cíle předškolní a environmentální výchovy „Naším zájmem je prvotní poskytování dostatečného množství přímých plnohodnotných kontaktů s přírodním děním. Jen na pořádně bytelném základě vlastních prožitků a zkušeností se mohou později rozvíjet další pokud možno málo deformované reálné poznatky získávané už jen řečí, písmem, obrazy.” (Strejčková, 1998, str. 21) Jak bylo výše uvedeno, dítě je v současnosti vnímáno jako aktivní subjekt interagující s vrstevníky, dospělými a s okolním světem. Je kladen důraz na přirozeně podnětné prostředí s mnohostrannými příležitostmi k získávání nejrůznějších zkušeností. Tento přístup však neznamená anarchii, svévoli dítěte. Základní pedagogický postup zůstává zachován – nejprve jsou stanoveny cíle, poté metody a nakonec obsah výchovy a vzdělávání, což platí jak pro předškolní výchovu (PV), tak i pro environmentální výchovu (EV). Cíle bývají formulovány obvykle na obecné úrovni, což vyžaduje jejich konkretizaci v reálných výchovných situacích. Základní cíle vycházející z osobnostně orientované předškolní výchovy jsou (Opravilová, 2001): pomoc emocionálnímu a sociálnímu vývoji a přizpůsobení dítěte; podpora vztahu k poznávání a učení a poskytnutí podmínek k samostatnému učení a poznávání světa; příprava v oblasti řečových a intelektových dovedností; rozvoj individuálních vyjádření a tvořivých schopností v oblasti emocionální, etické a estetické. Konkrétněji jsou cíle PV formulovány v Rámcovém vzdělávacím programu pro předškolní vzdělávání (2004). Základní cílovou kategorii zde představuje koncept tzv. klíčových kompetencí. Klíčové kompetence představují podstatné vědomosti, dovednosti a schopnosti významné pro život člověka (evropské společnosti). Ve své podstatě se neliší od výše uvedených základních cílů, jsou však dále specifikovány a strukturovány do pěti tematických oblastí stanovených Rámcovým vzdělávacím programem pro předškolní vzdělávání (dále RVP PV): Dítě a jeho tělo, Dítě a jeho psychika, Dítě a ten druhý, Dítě a společnost, Dítě a jeho svět. Také environmentální výchova definuje výchovně vzdělávací cíle. Vzhledem ke struktuře vztahu člověka k přírodě (Krajhanzl, 2008) lze formulovat základní cíle a východiska EV takto (Palmer, J. & Neal, P., 1994; UNESCO – UNEP, 1977; UNESCO, 1975): rozvíjet zkušenosti skrze přírodu, které nelze zprostředkovat (citlivost a uvědomění si jedinečnosti a vzájemné závislosti jevů v přírodě); rozvíjet dovednosti skrze přírodu, které nelze zprostředkovat (zásady pobytu v přírodě související se znalostmi klimatu, terénu, sebe sama, druhých); rozvíjet znalosti o prostředí; rozvíjet dovednosti a hodnoty pro prostředí (dovednost identifikovat a aktivně přistupovat k řešení environmentálních zátěží). Obecné výchovně-vzdělávací cíle předškolní výchovy lze projektovat do cílů environmentální výchovy následujícím způsobem: pomoc emocionálnímu vývoji rozvíjet zkušenosti skrze přírodu podpora vztahu k poznávání a učení rozvíjet znalosti o prostředí poskytnutí podmínek k samostatnému učení a poznávání světa rozvíjet dovednosti a hodnoty pro prostředí příprava v oblasti řečových dovedností dovednost identifikovat řešení rozvoj individuálních vyjádření a tvořivých schopností Environmentální výchova je často označována jako průřezové téma (v Rámcovém vzdělávacím programu pro základní vzdělávání je přímo samostatně stojícím tematickým celkem). Jako průřezové téma představuje způsob, jak tematicky i metodicky dosahovat klíčových kompetencí prostřednictvím EV. Lze tedy uvažovat o tom, že program, který z velké části pracuje podle cílů, metod a obsahu EV, bude zároveň dosahovat cílů předškolní výchovy. Takovýto ucelený program představuje alternativní koncept „lesní mateřská škola“. 2. Lesní mateřská škola 2.1 Historie lesní mateřské školy Základy konceptu lesní MŠ vznikly v Norsku a Švédsku jako přirozená součást předškolní výchovy. Není jasné, kdy přesně který jednotlivec či instituce tuto alternativu předškolní výchovy zavedli. První datum a místo nového založení lesní MŠ pochází z Dánska. Za zakladatelku je považována Ella Flatau, matka čtyř dětí, která trávila čas s dětmi pravidelnými výlety do lesa a pozorováním přírody. Brzy se k ní přidali sousedé se svými dětmi a jejich známí. V roce 1954 vznikla občanská iniciativa sdružující příznivce této myšlenky a byla založena historicky první lesní MŠ (Haefner, 2002). V Dánsku je dnes tento způsob předškolní výchovy velmi rozšířený. Ve Švédsku existuje pod označením “Venku za každého počasí” (srv. německé „bei Wind und Wetter“) kolem stovky mateřských škol (Lacinová a kol., 1999). V Německu vznikla první lesní MŠ ve Flensburgu v roce 1993 na základě přímých zkušeností zakladatelek Kerstin Jebsen a Petry Jaeger s dánskou koncepcí (Haefner, 2002). Literatura uvádí i soukromou iniciativu ve Wiesbadenu trvající od roku 1968 dodnes (Miklitz, 2000). Na rozdíl od flensburgské lesní MŠ však není odvozena z dánské koncepce a není provázána s místní školskou správou. V současné době v Německu nalezneme okolo 1000 lesních mateřských škol a jejich počet stále narůstá. Lesní MŠ existují také ve Švýcarsku a tento koncept v současné době nachází příznivce i v Japonsku. 2.2 Koncepce a cíle lesní mateřské školy Lesní MŠ nespočívá v závazném dodržování principů daných učením své zakladatelky nebo výchozí institucí. Společné znaky lesních MŠ jsou dané prostředím, kde děti tráví čas. Děti jsou stále venku v lese, případně na louce nebo na poli. Zde si hrají s tím, co jim v danou roční dobu dané prostředí nabízí a umožňuje. Pouze při velmi nepříznivém počasí se společně s pedagogy schovají pod celtu nebo do chatky, kde si vyprávějí pohádky, malují a kde jinak zůstávají pouze na svačiny. Podstata výchovného působení v lesní MŠ zůstává společná s běžnou školkou – dítě je podporováno a rozvíjeno s respektem k jeho individualitě a vlastní vůli poznávat.Les však nabízí specifické učební situace a příležitosti k rozvoji. Během práce pedagoga stojí v popředí následující výchovné cíle: rozvíjet hrubou a jemnou motoriku dítěte pomocí přirozených všudypřítomných podnětů a možností k pohybu; využívat k učení všechny smysly, celé tělo a všechny úrovně vnímání a to způsobem, který je dětem příjemný; rozvíjet spolupráci, respekt k druhému, samostatnost. U předškolních dětí je obraz lesa ovlivněn pohádkami a pověstmi (Hederer, Schmidbauer, 1997), které znají z domova. Příběhy proto sehrávají důležitou roli i v lesní mateřské škole – les se stává čarovnou říší skřítků, jeskyně ožívá loupežníky a rybník má svého vodníka. S lesem jakožto místem pro hru a pobývání jsou svázané další učební cíle: poznávat rostliny a zvířata v jejich původním životním prostředí, sledovat rytmy ročních období a přírodních jevů, rozvinout citlivost pro ekologické souvislosti a propojení, stejně tak jako respekt a vědomí hodnoty společenství lesa a života, prožitkem ticha se stát citlivějšími k mluvenému slovu a všem zvukům. Rozdíly mezi koncepcemi jednotlivých lesních MŠ spočívají zejména v akcentování určitého výchovného záměru (Haefner, 2002). Některé vyzdvihují rozvoj pohybových dovedností, jiné environmentální výchovu, další mají v popředí zájmu rozvoj sociálních kompetencí dětí, nebo rozvoj smyslového poznávání. Zaměření výchovného působení každé lesní MŠ bývá výsledkem zájmu pedagogů na jedné straně a zájmu rodičů na straně druhé. Pro každou lesní MŠ je typická úzká spolupráce pedagogů s rodiči, která je nezbytná pro kvalitu a bezpečnost výchovy v lese. 2.3 Den ve školce v lese Podle výše uvedených základních charakteristik a cílů lesních MŠ je upraven denní program a potřebné vybavení. Následující program shrnuje jedna z pedagožek působící v jedné ze švýcarských lesních MŠ (Schaffert, 2008): Ráno čekají pedagožky na děti na kraji lesa (školky působící ve městech obvykle fungují tak, že rodiče přivedou děti na zastávku prostředku hromadné dopravy, který do lesa jede, pozn. aut.). Po záznamu převzetí dětí od rodičů odcházejí děti v doprovodu dvou až tří pedagogů. V lese se všichni postaví do Ranního kruhu. Po společném pozdravu postaví jedno dítě doprostřed kruhu svíci a tančí se a zpívá, děti počítají a opakují „Pravidla lesa.“ Mezi ně patří: v přírodě se nesmí bez dovolení nic jíst, na stromy se leze pouze pod dohledem nebo se svolením dospělého, po zaznění domluveného signálu se co nejrychleji sejdeme u pedagoga, nikdo neběhá dál než na dohled pedagogů, netlučeme se, nešleháme klacky, ani s nimi neběháme, všechny odpadky, které jsme přinesli, si i odneseme, děti mohou používat malý nožík pouze vsedě, při cestě přírodou musí být dodržovány průběžné zastávky, nikdo neběží napřed. Poté děti obsadí „svou“ část lesa. Zde slouží bahnitá brázda jako klouzačka, spadlý strom jako lokomotiva, pracovní stůl nebo kuchyně. Využíváno je nářadí jako dětské pilky nebo nožíky na zářezy, někdy také hnětací metla, malířské potřeby nebo houpací síť. Vše, co je přineseno do lesa, je umístěno v trakaři nebo v batůžku dětí. Čas v lese utíká rychle při hrách na prodej zboží (v Německu jsou lesy často vybavené dřevěnými sruby, které využívají školky v lese jako zázemí, pozn.aut.), při souboji v rytířském hradě (cesta přes pařezy stromů na vyvýšené místo – hrad), nebo při hnětení hlíny s vodou z pařezů převrácených stromů. Děti si samostatně nebo ve skupinách hrají na tvořivé umělce s předměty, které naleznou. Někteří si jednoduše užívají výhled z vyvýšeniny nebo koupel v listí bylinek. Pedagožky nejsou stále jen na místě. Doprovázejí děti do „lesní toalety“ za křovím, také například mají připravené klíče k určování, které děti rády prohlížejí a používají. Děti jsou pravidelně počítány. Před společnou snídaní, kterou si děti obvykle nosí samy, si děti myjí ruce v přinesené vodě. Na termo-polštářích se svačí to, co mají děti přinesené z domova, přičemž ze strany pedagogů je výslovně vyžádána zdravá strava. Vedle volné hry probíhá také společná aktivita, kterou plánují pedagožky – staví tábor, vyprávějí příběhy a pohádky, nalézají nová místa v lese, skládají obrázky z listí, malují lucerny nebo zpívají písničky. Každý den je také každému dítěti věnováno minimálně půl hodiny na osobní rozvoj – většinou pracují pedagožky s malou skupinkou dětí či s jednotlivci. Rozvíjí se jemná i hrubá motorika, na přírodninách se učí popisovat barvy, tvary, počítat, třídit a skládat. Dále jsou vyprávěny pohádky, které jsou doplňovány dramatizací či výtvarnou činností (malé děti malují prstem či klacíkem na zem, předškoláci uhlem na listy či kameny). Před opuštěním lesa se v Závěrečném kruhu zpívá a tančí a poté se pedagožky dětí ptají, co se jim obzvláště líbilo nebo nelíbilo. Ušpiněné, unavené a spokojené děti pak v poledne vyzvedávají jejich rodiče. Program z další lesní MŠ ve švýcarském Chaeferbergu ukazuje, že lze zajistit i delší trvání pobytu v lese zahrnující oběd i spánek. Po úvodní cestě k vybranému místu, které je vždy v blízkosti vodního zdroje, je založen oheň, o který pečují pedagogové s dětmi. Oheň slouží k mnoha účelům – děti se u něj mohou ohřát, je na něm připravováno polední teplé jídlo tvořené obvykle zeleninou, luštěninami, rýží apod. nebo je ohřáto jídlo připravené od rodičů (zejména pokud má dítě určitou dietu). V bezpečné vzdálenosti od ohně je poté nafouknuta silná karimatka pro děti, které chtějí odpočívat. Každé dítě je vybaveno vlastním spacákem, který si přináší ve svém batůžku. Pokud prší nebo sněží, je třeba nejprve zajistit přístřeší z plachty. Ačkoli se takové podmínky zdají být městskému člověku velmi nepříznivé a nepříjemné, děti je za takové nepovažují, naopak pro ně představují dobrodružství a společně sdílenou zábavu. Základem pro pohodu dětí je ovšem odpovídající oblečení a vybavení a kompetentnost pedagogů. 2.4 Vybavení do lesní MŠ Protože jsou děti zpravidla vždy venku, je jejich oblečení důležitou součástí výbavy. Uplatňuje se cibulovité vrstvení různě funkčního prádla. V zimě je třeba více vrstev oblečení, jsou nezbytné náhradní rukavice a ponožky. Při deštivém počasí a plískanici jsou vyžadovány gumové holinky, kalhoty na bláto a nepromokavý klobouk. Na ochranu před klíšťaty a komáry je i v létě doporučován dlouhý rukáv a kalhoty, pevné boty a rovněž pokrývka hlavy. Platí zásada: “Neexistuje špatné počasí, pouze špatné oblečení.” Kromě oblečení odolného proti počasí nosí každé dítě batůžek s vodou na umytí, termoskou na teplý čaj, svačinou (případně obědem), pláštěnkou, náhradními rukavicemi a ponožkami, podložkou na sezení, dekou či spacákem a dostatkem volného místa na nalezené “lesní poklady”. Pedagogové mají k dispozici vozík, v němž se nacházejí nejen hračky a nářadí, ale nezbytností je mobilní telefon, souprava pro první pomoc, náhradní voda na mytí, teplý čaj a oblečení na výměnu a pleny pro menší děti. Při velmi nepříznivém počasí, když je velký mráz, vydatný déšť nebo bouřky, má každá školka v lese možnost návratu na zastřešené místo, které může být vyhřívané. Příkladem jsou upravené maringotky s židlemi, stoly a pomůckami na tvoření. V létě jsou také s oblibou využívány velké teepee stany. 2.5 Porovnání lesní mateřské školy s běžnou MŠ Místo pobytu – les – je důležitý a nejvíce nápadný rozdíl s běžnou MŠ. Další rozdíly představují zvláštnosti výše popsaného denního programu. Mimo to se liší běžné MŠ svým zřizovatelem. Lesní MŠ vznikají často na základě iniciativy rodičů a pedagoga. Představují tak “konkurenci” městským zařízením (Haefner, 2002). To podporuje i fakt, že jsou výrazně levnější než poplatky v MŠ nebo jiných zařízeních pro děti. Lesní MŠ v podstatě financuje pouze pedagogický dozor, základní vybavení pedagogů, případné cestovné a nezbytný materiál, který ovšem z praktických i didaktických důvodů omezuje na minimum. Dalším rozdílem je již zmíněný způsob spolupráce s rodiči dětí. Ti jsou často iniciátory vzniku lesních MŠ, takže mají o její fungování a existenci zájem, stejně tak o způsob, jakým jsou zde děti vychovávány. Výrazně tak prospívá komunikace pedagogů s rodiči, což lze považovat za další významné pozitivum této koncepce. Nabízí se zde i otázka hygieny dětí. V zemích, kde lesní MŠ existují, nejsou dosud závazné hygienické požadavky vztahující se přímo k této koncepci. Pedagogové tak vycházejí ze základních pravidel hygieny a vzhledem k tomu, že navštěvují každý den jiné místo, lze předpokládat, že ani zatížení prostředí nebude významné. Přesto je otázkou, zda by tento koncept nebyl v českém prostředí kvůli nevyřešené otázce hygieny předem odsouzen k zákazu bez zvážení zdravotních pozitiv, která přináší. Německý výzkum vedený v roce 2002 dr. Peterem Haefnerem (Haefner, 2002)z univerzity v Heidelbergu srovnává školní připravenost dětí pro nástup základní školní docházky. Haefner porovnával děti navštěvující minimálně jeden rok lesní MŠ a děti navštěvující běžnou mateřskou školu. Jeho východiskem byla otázka, zda děti navštěvující lesní MŠ budou na školu připravené stejně jako děti z běžných MŠ a zda mají děti z lesních MŠ nějaké problémy v provním roce školní docházky. Hodnotícími kritérii bylo šest oblastí: motivace – trpělivost – koncentrace; spolupráce při vyučování; VII. pohybové dovednosti. Těchto šest oblastí lze vztáhnout k pěti klíčovým kompetencím, které definuje český Rámcový vzdělávací program pro předškolní vzdělávání (2004): motivace – trpělivost – koncentrace sociální jednání, spolupráce při vyučování Zvolenou metodou výzkumu byl písemný dotazník pro učitele prvního ročníku základních škol. Výzkumu předcházelo šetření sledující mimo jiné vzájemné souvislosti otázek v dotazníku a významné faktory ovlivňující výsledky. Jako zásadní se ukázal faktor pohlaví dětí, které učitelé hodnotili, takže byly posléze výsledky šetření vyhodnocovány zvlášť. Celkem měl dotazník 42 položek s hodnotící škálou odpovídající německému školnímu známkování 1 (zcela odpovídající) – 6 (zcela neodpovídající). Dotazníky byly vyplňovány s plnou anonymitou učitelek i dětí. Výsledky výzkumu shrnuje Graf 1, ze kterého vyplývá mírně převažující pozitivní hodnocení pedagogů dětí navštěvujících lesní MŠ a to ve všech šesti sledovaných oblastech. Pozitivum výzkumné metody představuje relativní nezávislost hodnotitele (učitele prvního ročníku ZŠ) – nehodnotí výsledky vlastního pedagogického působení (kde by hrozilo zkreslení směrem ke kladnému hodnocení). Za negativum lze považovat nejednotné porozumění výrokům v dotazníku, jelikož každý pedagog klade jiné nároky na znalosti a dovednosti dítěte a podle toho je i hodnotí. Tento problém souvisí i s již zmíněnou otázkou školní připravenosti, která v současnosti vychází z osobnostní orientace výchovy. Výsledky získané šetřením lze shrnout do jednoduchého závěru: děti z lesních mateřských škol prospívají v prvním ročníku srovnatelně s dětmi z běžných MŠ. Tímto je podložen zásadní argument o plnohodnotnosti výchovné koncepce lesních MŠ. Graf 1: Rozdíly v kompetencích dětí navštěvujících minimálně 1 rok školku v lese (modře) a běžnou MŠ (ostatní barvy), podle výzkumu v německých předškolních zařízeních, Haefner, 2002 (obrázek 6, str. 116). Rozvoj předškolních dětí v oblasti schopností pro kontakt s přírodou, environmentální senzitivity, vědomí a postoje k přírodě je jednou z podstatných strategií udržitelného rozvoje. Environmentální výchova může představovat buďto průřezové téma spojující dílčí výchovně-vzdělávací aktivity nebo může být fundamentem výchovy, jehož cíle a metody jsou plně v souladu s požadavky moderního předškolního vzdělávání. Lesní mateřské školy dosud nejsou v nabídce systému předškolního vzdělávání České republiky, ale vzhledem k jejich velkému úspěchu v sousedních státech lze jejich příchod očekávat. Jak ukázaly zahraniční výzkumy, lesní MŠ umožňují plnohodnotný rozvoj dětí, který není v rozporu s dalším vzděláváním. Příklady z praxe ukazují, že přes velkou organizační rozdílnost s klasickou mateřskou školou je program lesní MŠ realizovatelný a úspěšný. Státy, v nichž lesní MŠ fungují, umožňují jejich činnost finanční a legislativní oporou. Tento předpoklad sice nestál u zrodu koncepce lesní MŠ, nicméně ji v mnohém zkvalitňuje a v neposlední řadě posiluje důvěru pedagogů i rodičů v tuto alternativu, která může výrazně obohatit nabídku předškolní výchovy a vzdělávání v České republice. Ericson, Erik H. (1963): Childhood and Society. W.W. Norton & Co., Inc., New York. Haefner, Peter (2002): Natur- und Waldkindergärten in Deutschland - eine Alternative zum Regelkindergarten in der vorschulischen Erziehung. Fakultät für Verhaltens - und empirische Kulturwissenschaften Universität Heidelberg. (disertační práce, dostupné na http://archiv.ub.uni-heidelberg.de/volltextserver/volltexte/2003/3135/pdf/Doktorarbeit_Peter_Haefner.pdf) HedererJosef, Schmidbauer Hildegard (1997): Les a praktická ekologická výchova v mateřské škole. Pražské eologické centrum, Praha, 112 s. ISBN 80-901377-0-9 Kolektiv autorů (2004): Rámcový vzdělávací program pro předškolní vzdělávání. VÚP, Praha, 48 s. ISBN 80-87000-00-5 Lacinová, Ivana, Havlová, Jana, Šprachtová, Ludmila, Šromotová, Milada (1999): Co dělají mateřské školy v Norsku pro zdravý vývoj dětí, aneb nikdo není malý. Spirála, Kroměříž, 81 s. ISBN 80-901873-3-1 Opravilová, Eva (2001): Pojetí, smysl a základní orientace předškolní výchovy. In: Kolláriková, Z., Pupala, B. (eds.): Předškolní a primární pedagogika. Portál, Praha, 456 s. ISBN 80-7178-585-7 Palmer, Joy, Neal, Philips (1994): The Handbook of Environmental Education. Routlege, London, New York. ISBN 0-415-09313-9 Průcha, Jan, Walterová, Eliška, Mareš, Jiří (2003): Pedagogický slovník. Portál, Praha, 322 s. ISBN 80-7178-772-8 Schaffert, Sandra: Der Waldkindergarten. http://www.kindergartenpaedagogik.de/1216.html (cit. 9.6.2008) Spilková, Vladimíra (1997): Proměny primární školy a vzdělávání učitelů v historicko-srovnávací perspektivě. Pedagogická fakulta Univerzity Karlovy v Praze, Praha. STREJČKOVÁ, Emilie (1998): Děti pro pětihory. Toulcův dvůr. UNESCO (1975): Charta z bělehradského semináře o ekologické výchově – „Bělehradská charta“, Bělehrad, Jugoslávie. UNESCO – UNEP (1977): Deklarace Mezivládní konference o ekologické výchově, Tbilisi Haefner (2002) uvádí, že podle výzkumu Eckhardt-Hansen/Sjjorslev (1995) má s koncepcí lesní mateřské školy zkušenost 85% dánských předškoláků. Navštěvovat předškolní zařízení v Dánsku na rozdíl od ČR není povinné a zkušenost může znamenat i krátkodobou docházku do LMŠ. údaj uvedla Irmgard Kutsch, odbornice na EV v předškolním věku, na česko-německém semináři o ekologických mateřských školách, Praha 13.-14.11-2008. Tato pravidla se v každé lesní MŠ mohou mírně lišit. Jsou formulována tak, aby jim předškolní dítě rozumělo, takže s nimi lze polemizovat pro jejich někdy přílišné zjednodušení brzdící plné využití potenciálu lesa. Jejich primární význam však spočívá v ochraně dětí, ve stanovení základních hranic, které by měly být postupně přizpůsobeny rozvíjejícím se zkušenostem dětí. Tzv. Bollervagen – trakař, který se používá např. v ZOO Praha (pozn.aut.) Tzv. Zwiebellook - spodní termovrstva, ideálně z vlny, další vrstvy podle venkovní teploty, které lze pohodlně přidat či ubrat (děti se dokáží rychle zahřát, ale také rychle prochladnou), svrchní vrstva je obvykle nepromokavá a nepropustná pro vítr (tzv.softschell) Zásada formulovaná mezinárodní vzdělávací organizací Outward Bound International, která se zaměřuje na rozvoj osobnosti zážitkovou pedagogikou. Viz také (Lacinová a kol., 1998). Školní připravenost - souhrn předpokladů dítěte pro úspěšné zvládání nároků vyučování a školy zahrnující úroveň biologického a psychologického vývoje dítěte (tzv. zralost), tak dispozice vytvářené na základě učení (Průcha a kol., 2003). V současné době se přechází od univerzálního modelu školní připravenosti k individuálnímu přístupu k dítěti - kategorie školní připravenosti proto již nemá jednoznačná kritéria. viz J. Krajhanzl – Charakteristika a pojmosloví vztahu k přírodě, 2008 VOŠAHLÍKOVÁ, Tereza. Role předškolního vzdělávání ve výchově k udržitelnému rozvoji. In: kol. Člověk + příroda = udržitelnost? : Texty o proměně vztahů lidí k přírodě, environmentální výchově a udržitelnosti. Praha: Zelený kruh, 2009. Štítky: kontakt s přírodou, lesní mateřské školy, předškolní děti, ekopedagogika, praxe, zahraniční zkušenosti, vliv prostředí VALKOUNOVÁ, Tereza. Role předškolního vzdělávání ve výchově k udržitelnému rozvoji. Český portál ekopsychologie [online] 26. 8. 2013. Dostupné z: http://ekopsychologie.adaptic.cz/vsechny-clanky/role-predskolniho-vzdelavani/ Jste zde: Úvod › Čítárna › Studie › Role předškolního vzdělávání ve výchově k udržitelnému rozvoji


Živě: Pátek 3. 6. 2016 na ČT2 O hlavičku kratší občas vypadá Ondřej vedle Soni, když má vysoké podpatky. Koho ale rozhodně popravovat nebudeme, je herec Lukáš Příkazký, který bude i hostem pátečního Dobrého rána. Vaření: Pohádkové recepty Historie katovského řemesla Reportáž: Nesplnitelné pohádkové úkoly Deskové hry a festival Brnohraní O hlavu kratší doufáme, nebude herec Lukáš Příkazký, který bude hlavním hostem pátečního Dobrého rána. Znát ho můžete i z mnoha projektů České televize jako seriál Neviditelní nebo třeba Čtvrtá hvězda. Tematicky nahlédneme do historie s profesorem Josefem Ungerem, který bude vyprávět o katovském řemeslu. Vařit budeme stylově a hlavně pohádkově! Šéfkuchař Vojtěch Fňukal si přinese na pomoc jednu důležitou rekvizitu. Ubrousek, co se sám prostírá a navíc bude servírovat dobroty jako sekyrkovou polévku nebo holubi, co lítají sami do úst. Pravidelný host - sběratel a školitel deskových her Michal Požárek si přivede posilu Martina Hrabálka, aby společně pozvali na festival Brnohraní. Pohádkově pojal svou reportáž i Petr Kotrla. Rozhodl se, že zkusí obstát v některých úkolech, které v pohádkách musejí plnit hlavní hrdinové. Co myslíte, najde jehlu v kupce sena, nebo prsten v jezeře? Jeskyně Výpustek se na víkend promění v pohádkovou sluj, kde děti budou zachraňovat skřítka Lumpíka. Jak? To už řekne Robert Dvořáček. Každá malá i velká princezna se ráda parádí a zdobí šperky. Co když jsou ale vyrobené z PET lahví? Jak na to, ukáže výtvarnice Irena Hartingerová. Zakončete týden s Dobrým ránem, startujeme 5:59. V pátek 3. června 2016 Jak se říkalo člověku, který vykonával popravy lidí? Květa Baranová, Teplice Josef Drahoš, Jablunkov Pavel Nacovský, Praha vstupenky Botanická zahrada Praha představení Otvírání studánek Alfréda Radoka (8. 6. Mahenovo divadlo Brno) CD Pojďte děti za pohádkou DVD Duhová kulička knihy Služebníci zla


source: CulturaX

text: Selenicereus se sice používá na roubování "zmrzlíků", ale "zimu" nepřežije, jde o teplou podnož. Ona ta technologie se selenicereusem u pedio a sclero je taková trochu jinačí. Moc se o ní nepíše, ale v podstatě jde o to, že se roubovanec první zimu nechá přezimovat na těch minimálních + 5°C aby podnož vydržela. V zimě, když je čas se přesadí do suchého substrátu až těsně k roubu se zapustí. A na jaře se vystrčí ven, ať si roste. No a roub si vlastně "pustí" svoje koŕeny, co tím selenicereusem prorostou a selenicereus už jen "pohnojí" květináč. Jde o to slovo "pohnojí", neboť je lepší si pohnojit věci sám a podle svojeho. Jaké z toho ponaučení? Prubnout tuhle radu na několika rostlinách, které más ve vétším počtu. Ostatní nezapouštět a nechat ještě rok na selenicereusu a po nárustu roubu tento přeroubovat na trvalou podnož a nebo popřípadě roub rakořenit. Na selenicereus se dobře roubují všechny rody a je to dobrá podnož ale nezapomínat, že není mrazuodolná. Vydrží v suchu na těch +5°C, ale níž asi už ne. Zimování truhlíků se selenicereusem na dolních +5°C máme prubnuto. Ale ve skleníku, kde se po poklesu teplot a pod sluníčkem i prohřál. Ve sklepě, kde jsem měl +5°C to bylo horší a spíš došlo k "vycucnutí" roubem a podnož odešla. Tak a teď babo raď .... ... kde to chceš zimovat, dostane to u v zimě trochu víc světla a sluníčka a tepla? Pokud ano, já bych do toho šel. Ale počkej i na názor ostatních. A ještě taková maličkatá maličkost. Není selenicereus jako selenicereus. U nás je plno "klonů", co se vegetativně množí a u některých je dost zavirován. Potom ti to "v chladu bez vody" udělá černé a nebo suché skvrny a to je začátek konce. Občas se to i plete s Harrisia martinii (což je jinač dobrá podnož) a je u nás rozšířena výsevem a tudíž čistá. No tyto podnože jsou z mateční rostliny, kterou jsem před asi 10 lety koupil na výstavě v Praze. Dnes je to již dost mohutná rostlina která pravidelně každý rok kvete, výhony mají 4-6 žeber. Nechával jsem ji pravidelně na zahradě do podzimu, někdy tak mohly teploty klesnout k 5°C přes noc. Teď jsem se přestěhoval a je na zasklené lodžii ale přes zimu ji dávám na chodbu. Rouby bych chtěl ale nechávat na zasklené lodžii, jenže tam může při největších mrazech klesat teplota k 0°C. Takže ji chci umístit do izolovaného boxu (nejspíš akvárko podložené polystyrenem s vytápěním pod květináči) s regulovanou minimální teplotou. Bylo by to sklo a otevřené světlu, ale přes zimu mám zkušenost, že mi sem svítí Slunce tak 1-2x za měsíc, dost často je inverze a když je jasno musí se trefit do pár hodin, kdy svítí Slunce na východní stranu.


A opět jsme u toho


Desítky tun těžká souprava vyrazila v pátek z vojenského letiště v pražských Kbelích a postupně projela napříč celou republikou až na východ Moravy. V cíli netradiční náklad vítaly davy lidí, nadšenci uspořádali novému muzejnímu přírůstku i slavobránu. „Jsme na místě, Velký přelet je zdárně v cíli. Máme za sebou 383 kilometrů a sto metrů. V Kunovicích nám připravili krásné přivítání. Je to nádherný pocit. Jsme šťastni, strašně unaveni a hrozně se nám ulevilo,“ řekla mluvčí projektu Velký přelet Tereza Šírová.


source: wikipedia

text: Kyslík (chemická značka O, oxygenium) je plynný chemický prvek, tvořící druhou hlavní složku zemské atmosféry. Je biogenním prvkem a jeho přítomnost je nezbytná pro existenci většiny živých organismů na této planetě. Autorem jeho českého názvu je Jan Svatopluk Presl. Při dýchání vzduchu o obsahu kyslíku větším než 75 % (za normálního atmosférického tlaku) však dochází k většinou nenávratnému poškození plic. Alotropie kyslíku Kyslík vytváří řadu alotropických modifikací: volné kyslíkové radikály dikyslík trikyslík (neboli ozon) pevný kyslík Z historie výzkumu kyslíku Jeden z prvních známých experimentů zkoumajících vztah mezi spalováním a vzduchem popsal ve 3. století před naším letopočtem řecký učenec Filón Byzantský. Pozoroval, že po převrácení nádoby přes hořící svíčku a obklopení hrdla nádoby vodou začne voda stoupat. Nesprávně předpokládal, že část vzduchu v nádobě mohla uniknout póry ve skle. Až o mnoho století později, v 15. století, zkoumal vlastnosti vzduchu Leonardo da Vinci a zjistil, že část vzduchu se spotřebuje při spalování a dýchání. Polský alchymista a lékař Michal Sendivoj na začátku 17. století popsal látku obsaženou ve vzduchu a označil ji jako „cibus vitae“ (potrava života). Toto jeho zjištění ale ještě za objev kyslíku považováno není. Na konci 17. století Robert Boyle zjistil, že vzduch je pro spalování nezbytný. Anglický chemik John Mayow ukázal, že oheň potřebuje k hoření pouze část vzduchu, kterou nazval spiritus nitroaereus. Experimentem zjistil, že umístění myši nebo zapálené svíčky do uzavřené nádoby nad vodou způsobí, že voda stoupne a část objemu vzduchu nahradí. Z toho odvodil, že nitroaereus je spotřebováván jak při dýchání, tak při spalování. Mayow také soudil, že plíce oddělují nitroaereus od vzduchu a předávají jej do krve, a že teplo a pohyb svalů zvířat vyplývají z reakce nitroaerea s určitými látkami v těle. Robert Hooke, Ole Borch nebo Michail Lomonosov ve svých experimentech v 17. a 18. století kyslík vyráběli, ale nikdo z nich jej neurčil jako chemický prvek. O vysvětlení jevů vznikajících při spalování a korozi se pokoušela v 18. století tzv. flogistonová teorie. Podle této teorie, formulované v roce 1667 německým lékařem a alchymistou Johannem Joachimem Becherem a o něco později později zpopularizované Georgem Stahlem, byly všechny hořlavé materiály tvořeny ze dvou částí. Jedna část, nazývaná flogiston, se podle této teorie při spalování uvolnila; zbývající "deflogistikovaná" část neboli calx byla považována za podstatu spáleného materiálu. Předpokládalo se, že vysoce hořlavé materiály, které zanechávají malé zbytky, jako je dřevo nebo uhlí, jsou převážně z flogistonu; nehořlavé látky, které korodují, například železo, obsahovaly flogistonu velmi málo. Vzduch nehrál v teorii flogistonu žádnou roli, ani nebyly prováděny žádné kvantitativní experimenty; stačilo pozorování, že po spálení se materiál stane lehčím a tedy se spálením něco ztratí. Za objevitele kyslíku je někdy považován švédský lékárník Carl Wilhelm Scheele, který v letech 1771–1772 vyráběl plynný kyslík zahříváním oxidu rtuťnatého a různých dusičnanů. Pojmenoval tento plyn "ohnivý vzduch", svůj objev však publikoval až v roce 1777. Mezitím nezávisle na Scheeleovi v roce 1774 provedl britský duchovní Joseph Priestley experiment, při kterém zaměřil sluneční světlo na oxid rtuťnatý obsažený ve skleněné trubici. Uvolňovaný plyn pojmenoval „dephlogisticated air“, tedy deflogistikovaný vzduch. Zjistil, že svíčky v plynu hořely jasněji a že myš byla aktivnější a při dýchání tohoto plynu žila déle. Zkusil plyn dýchat také sám a nezaznamenal výraznou odlišnost od běžného vzduchu, ale pociťoval při tom zvláštní lehkost. Své poznatky publikoval v roce 1775 a proto za objevitele kyslíku je obvykle považován on. Autorem prvních kvantitativních experimentů s oxidací a prvního správného vysvětlení, jak funguje spalování, byl Antoine Lavoisier. Jeho experimenty vyvrátily flogistonovou teorii a prokázaly, že látka objevená Priestleyem a Scheeleem je chemický prvek. Dokázal také, že vzduch je směsí dvou plynů; pro „dýchatelnou“ část vzduchu, která je nezbytná pro spalování a dýchání, navrhl název oxygen ("kyselinu tvořící"), protože se – mylně, jak později prokázal např. Humphry Davy – domníval, že kyslík je nezbytnou složkou všech kyselin. Pro druhou složku vzduchu navrhl název azote (z řeckého „bez života“) – nynější český název je dusík. Původní atomová teorie Johna Daltona z roku 1801 předpokládala, že se každý chemický prvek skládá ze stejných a dále nedělitelných atomů a že prvky ve sloučeninách by za normálních okolností měly mít vůči sobě jednoduché hmotnostní poměry. Podle Daltona měl například být vzorec vody HO, takže by atomová hmotnost kyslíku byla 8krát větší než u vodíku (později zjištěná hodnota je asi 16krát). V roce 1805 Joseph Louis Gay-Lussac a Alexander von Humboldt ukázali, že voda se skládá ze dvou objemů vodíku a jednoho objemu kyslíku; a roku 1811 Amedeo Avogadro dospěl ke správné interpretaci složení vody na základě pravidla, kterému se nyní říká Avogadrův zákon. Koncem 19. století si vědci uvědomili, že vzduch lze zkapalnit a jeho součásti izolovat jeho stlačením a ochlazením. Objev kapalného kyslíku oznámil švýcarský chemik a fyzik Raoul-Pierre Pictet v roce 1877; zkapalněný kyslík ve stabilním stavu ale vyrobili až v roce 1883 polští vědci Zygmunt Wróblewski a Karol Olszewski a v roce 1891 skotský chemik James Dewar dokázal vyrobit dostatečné množství tekutého kyslíku pro další studium. Komerční způsob výroby tekutého kyslíku pak nezávisle vyvinuli v roce 1895 německý inženýr Carl von Linde a britský inženýr William Hampson (oba snižovali teplotu vzduchu, dokud nezkapalnil, a poté postupně vyvařovali a zachytávali odděleně jednotlivé plyny). V roce 1901 bylo poprvé prokázáno svařování pomocí spalování směsi acetylenu a stlačeného kyslíku; tento způsob svařování a řezání kovu se stal běžným. V roce 1923 americký vědec Robert Goddard vyvinul raketový motor spalující kapalné palivo; použil benzín jako palivo a kapalný kyslík jako okysličovadlo a v roce 1926 jeho malá raketa (hmotnost 2,72 kg) doletěla do vzdálenosti 56 metrů při maximální rychlosti 97 km/h. Základní fyzikálně-chemické vlastnosti Kyslík je velmi reaktivní permanentní plyn, nezbytný pro existenci života na naší planetě. Slučování kyslíku s ostatními prvky se nazývá hoření, pokud je látka zahřátá na zápalnou teplotu. Jde prakticky vždy o exotermní reakci, která vede k uvolnění značného množství tepelné energie. Produkty hoření se nazývají oxidy (dříve kysličníky). Výskyt v přírodě Na Zemi je kyslík velmi rozšířeným prvkem. V minulosti planety byl jeho obsah většinou nižší, v několika obdobích prvohor a druhohor ale i vyšší než dnes. V atmosféře tvoří plynný kyslík 21 objemových procent. Voda oceánů, které pokrývají 2/3 zemského povrchu, je hmotnostně z 90 % složena z kyslíku. V zemské kůře je kyslík majoritním prvkem, je přítomen téměř ve všech horninách. Jeho obsah je odhadován na 46 až 50 hmotnostních procent. V hlubších vrstvách zemského tělesa zastoupení kyslíku klesá a předpokládá se, že v zemském jádře je přítomen pouze ve stopách. Ve vesmíru je zastoupení kyslíku podstatně nižší. Na 1 000 atomů vodíku zde připadá pouze jeden atom kyslíku. Anorganické sloučeniny Ve svých sloučeninách se kyslík vyskytuje převážně v mocenství O−II, výjimečně pak jako O−I a O+Ia také O v superoxidech (KO2 superoxid draselný) a O v ozonidech. Záporně dvojmocný kyslík je přítomen ve velmi široké škále sloučenin. Především jsou to oxidy, vlastnosti jednotlivých sloučenin jsou detailněji popsány v kapitolách příslušných jednotlivým prvkům. Kyslík je přítomen ve většině anorganických kyselin a jejich solí. Z těch nejdůležitějších je možno jmenovat uhličitany (CO3)−II, křemičitany (SiO3)−II, sírany (SO4)−II, dusičnany (NO3)− a fosforečnany (PO4)−III. Alkalické sloučeny hydroxidy se vyznačují přítomnosti skupiny -OH. Mezi nejznámější patří hydroxid sodný NaOH, draselný KOH a vápenatý, hašené vápno Ca(OH)2. Ve valenci O−I vystupuje kyslík v peroxidech, nejznámější z nich je peroxid vodíku H2O2. Tato kapalná sloučenina má silné oxidační účinky a v praxi se používá ve formě svých vodných roztoků v medicíně pro dezinfekci a v chemii jako oxidační činidlo. Peroxid sodný Na2O2 je pevná, hygroskopická látka, která nachází uplatnění jako velmi energetické oxidační činidlo. Pouze fluor vykazuje větší elektronegativitu než kyslík a tvoří s ním několik fluoridů, v nichž se kyslík vyskytuje v mocenství O+I i O+II. Všechny fluoridy kyslíku jsou značně nestálé, přesto však existuje reálná možnost jejich využití jako raketového paliva. Organické sloučeniny Kyslík se vyskytuje ve velkém množství organických látek. Řada těchto sloučenin je součástí všech živých organismů, protože kyslík patří mezi základní biogenní prvky. Základní skupiny organických sloučenin s obsahem kyslíku jsou: alkoholy, obsahující skupinu C-OH fenoly, které skupinu -OH mají připojenu k aromatickému jádru ethery, obsahující skupinu C-O-C peroxidy, obsahující skupinu C-O-O-C aldehydy, obsahující skupinu HC=O ketony, obsahující skupinu C-CO-C karboxylové kyseliny, obsahující skupinu -COOH estery, obsahující skupinu R-CO-OR z heterocyklických sloučenin je možno uvést např. furan: Využití atmosférického kyslíku Jedná se o neviditelnou složku vzduchu nutnou pro spalování prakticky každého fosilního paliva (technologická oxidace fosilních paliv) výroba elektrické energie – spalování fosilních paliv v tepelných elektrárnách (často v kombinaci s výrobou technologického tepla) výroba technologického tepla – spalování fosilních paliv v teplárnách (často v kombinaci s výrobou elektrické energie) pohon motorů a turbín – ve všech druzích spalovacích motorů a turbín vytápění domácností v domovních kotelnách, kamnech či v krbech příprava pokrmů (kupř. plynové sporáky) nouzové osvětlování (kupř. svíčky, petrolejové lampy) Nežádoucí chemicko-technologický či fyzikálně-chemický proces, koroze kovů je způsobená nežádoucí oxidací kovů a dalšími doprovodnými chemickými reakcemi. Výroba a využití Kyslík se prakticky výlučně vyrábí destilací zkapalněného vzduchu. Vyrobený kyslík se uchovává buď ve zkapalněném stavu ve speciálních Dewarových nádobách (viz obrázek) nebo plynný v ocelových tlakových lahvích. Vzhledem k vysoké reaktivitě čistého kyslíku je nezbytné, aby se nedostal do přímého kontaktu s organickými látkami. Proto se žádné součásti aparatury pro uchovávání a manipulaci s kapalným nebo stlačeným kyslíkem nesmí mazat organickými tuky nebo oleji. Kyslíkové koncentrátory jsou přístroje, které nepotřebují žádnou zásobu kyslíku v podobě lahví, ale umožňují vyvíjení vyšší koncentrace neomezeně, nebo dle nastavení. V medicíně se čistý kyslík používá při operacích a traumatických stavech pro podporu pacientova dýchání a lepšímu okysličení organismu. Směsi kyslíku s inertními plyny slouží potápěčům k potlačení dekompresní nemoci. Je součástí i všech ostatních dýchacích plynů, které se používají pro potápění do velkých hloubek. Také vysokohorští horolezci a letci se v nutných případech uchylují k dýchání čistého kyslíku. I piloti stíhacích letadel jsou vybaveni směsmi stlačených plynů, jejichž základní složkou je kyslík. To proto, že zvýšením koncentrace kyslíku se zvýší jeho parciální tlak a ulehčí se tak dýchání v řídké atmosféře a předejde vysokohorské nemoci. Američtí astronauti programu Apollo dýchali také atmosféru z téměř čistého kyslíku, což umožnilo snížit tlak v kabině zhruba na třetinu běžné hodnoty a tak odlehčit její hermetickou konstrukci. To se ale stalo osudným posádce Apolla 1, která ve vysoce hořlavé atmosféře uhořela. Všechny skafandry pro výstup do kosmu používají kyslíkovou atmosféru kvůli co nejnižšímu přetlaku, protože přetlak omezuje pohyblivost skafandru. Při hoření směsi kyslíku s acetylenem lze dosáhnout teploty cca 3 150–3 200 °C. Proto se kyslíko-acetylenový plamen využívá k řezání oceli a tavení kovů s vysokým bodem tání, například platinových kovů. Při výrobě oceli je nutné především odstranit z matrice železa přebytečný uhlík, který je ve formě karbidu železa. Tento přebytečný uhlík spolu s dalšími příměsmi se odstraňuje spálením obvykle v tzv. konvertoru, a to vháněním vzduchu v Bessemerově a Thomasově konvertoru nebo vháněním čistého kyslíku do roztaveného železa v kyslíkovém konvertoru), kde za vysoké teploty taveniny dochází k oxidaci přítomného uhlíku na plynné oxidy, které odcházejí jako spaliny. Kapalný kyslík většinou slouží jako okysličovadlo raketových motorů při letech kosmických lodí. Kyslík se používá jako jedna ze složek pro náplň některých typů palivových článků. Odkazy Reference Literatura Cotton F.A., Wilkinson J.: Anorganická chemie, souborné zpracování pro pokročilé, ACADEMIA, Praha 1973 Holzbecher Z.: Analytická chemie, SNTL, Praha 1974 Dr. Heinrich Remy, Anorganická chemie 1. díl, 1. vydání 1961 N. N. Greenwood – A. Earnshaw, Chemie prvků 1. díl, 1. vydání 1993 Související články Koloběh kyslíku Externí odkazy Oxidizing Agents > Oxygen Oxygen (O2) Properties, Uses, Applications Oxygen on In Our Time at the BBC Chalkogeny Oxidační činidla Chemické prvky


source: fineweb

text: Váš webový prohlížeč již není podporován, prosím aktualizujte si jeho verzi. NISA DUŠEVNÍ VLASTNICTVÍ Všechny materiály na této webové stránce (včetně modelů vozidel, nákresů, fotografií, obrázků, textů, sloganů, filmů, video sekvencí, se zvukem či bez, a jakýchkoli dokumentů publikovaných na současné internetové stránce) jsou výhradním vlastnictvím společnosti Nissan Motor Co., Ltd a/nebo některé z jejích dceřiných společností (společně označované jako „Nissan") nebo třetí strany, která společnosti Nissan udělila omezený souhlas s jejich použitím. Všechny materiály publikované na této webové stránce smí být pouze: - přetiskovány, vysílány nebo publikovány na internetu legitimními, profesionálními zpravodajskými organizacemi výhradně pro redakční účely, - prohlíženy a kopírovány návštěvníky výhradně pro osobní a nekomerční účely. Jakékoli jejich jiné použití je bez předchozího písemného souhlasu společnosti Nissan přísně zakázáno. Všechny obchodní známky jsou majetkem příslušných vlastníků. OCHRANA ÚDAJŮ Dobrovolným odesláním údajů společnosti Nissan International SA (NISA) vyjadřujete svůj souhlas s tím, že tyto údaje nemají důvěrný charakter, a že společnost NISA smí tyto údaje uchovávat a využívat nyní i v budoucnu k tomu, aby Vám poskytovala dohodnuté služby. Společnost NISA dále smí tyto údaje sdělovat dalším členům skupiny společností Nissan, a to výhradně pro výše uvedené účely. Pokud byste tyto služby raději nedostávali, informujte prosím společnost NISA o tom, že se chcete odhlásit z přijímání těchto informací. V souladu s článkem 13 švýcarské federální ústavy týkajícím se ochrany údajů a v souladu se švýcarskými zákony máte právo požádat o informace, které „osobní údaje" o Vás společnost Nissan uchovává. Pro bližší informace kontaktujte společnost NISA: Nissan International SA, Communication dept., Sara Legouge (email@example.com) AUTOMATICKÝ SBĚR ÚDAJŮ NEOSOBNÍHO CHARAKTERU Může dojít k tomu, že při používání této webové stránky o Vás budou shromažďovány údaje neosobního charakteru (například typ Vámi používaného internetového prohlížeče nebo adresa stránky, z níž jste na naši webovou stránku přišli). Na základě těchto údajů Vás není možné identifikovat, nicméně pomáhají společnosti Nissan webové stránky zlepšovat (například díky zjištění, které ze stránek jsou populární a které nikoli). Když webové stránky navštívíte, je možné, že ve Vašem počítači budou automaticky uloženy informace pomocí funkce běžně označované jako „cookie". Soubor „cookie" slouží k tomu, abyste nemuseli opětovně zadávat údaje při každém vstupu na webovou stránku. Váš počítač může umožnit soubory „cookie" blokovat, pokud byste se pro to rozhodli. V důsledku technologického vývoje mohou být zavedena bezpečnostní opatření, která budou dále zdokonalována pro ochranu Vás a Vašeho soukromí. RIZIKO A ODPOVĚDNOST Tuto webovou stránku užíváte plně na vlastní riziko. Tato webová stránka, její obsah, a jakékoli výrobky nebo služby zde nabízené či uvedené jsou poskytovány „tak jak jsou" a „jak jsou k dispozici a přístupné". Společnost Nissan International SA ani jakákoli jiná společnost ze skupiny Nissan, jejich zaměstnanci či zástupci neodpovídají za náhradu škody vzniklé na základě či v souvislosti s následujícími důvody: přístup, využití či nemožnost využití této webové stránky; jakékoli materiály, informace či doporučení, které se na této webové stránce objeví či vzniknou na základě výrobku nebo služeb na ní poskytovaných; prodlení, chyba či výpadek v provozu této webové stránky, výrobku nebo služeb na ní nabízených či jejím prostřednictvím. Toto celkové omezení odpovědnosti platí pro veškeré náhrady škody bez ohledu na jejich druh. Společnost Nissan International SA ani jakákoli jiná společnost ze skupiny Nissan, neposkytuje záruku, že tato webová stránka bude bez přerušení funkční a/nebo bez závad a/nebo že neobsahuje viry a/nebo trojské koně a/nebo chyby, které mohou poškodit Váš počítač a/nebo server. Společnost Nissan International SA a jakákoli jiná společnost ze skupiny Nissan si vyhrazuje právo kontrolovat webovou stránku nebo kdykoliv k ní odejmout přístup. Společnost Nissan International SA ani jakákoli jiná společnost ze skupiny Nissan nepřebírá jakoukoli odpovědnost za obsah jakýchkoli stránek neumístěných na této webové stránce či jakéhokoli jiného serveru/webové stránky, na nějž zde bude případně odkaz. Společnost Nissan International SA ani jakákoli jiná společnost ze skupiny Nissan tedy nepřebírá jakoukoliv odpovědnost v souvislosti s jakýmkoliv servery/webovými stránkami na této webové stránce odkazovanými nebo přístupnými pomocí odkazu zde uvedeného, včetně mimo jiné odpovědnosti vzniklé na základě jakýchkoli obvinění, že obsah poskytnutý některou takovou třetí stranou porušuje zákony nebo práva jakékoli další osoby či subjektu. VŠEOBECNÉ INFORMACE Tuto webovou stránku vlastní společnost Nissan International SA, společnost řídící se švýcarským právem, zapsaná v rejstříku společností kantonu Vaud, se sídlem Zone d'Activités La Pièce 12 - 1180 Rolle (Švýcarsko). Stránku provozuje společnost DMT Development Systems Group Inc. - 500 - One Research Rd - Winnipeg, MB - R3T 6E3 - Canada. http://www.newsroom.nissan-europe.com/


text: Dá se skutečně na seznamce najít štěstí? Jak celý tento svět funguje a s kým vším se můžeš seznámit? Za celý tým Jiskření jsme odpověděli na Tvé nejčastější otázky a zde přinášíme odpovědi, jak co nejlépe využít Jiskření k Tvému úspěšnému seznámení! Koho na seznamce hledáš? - Otázka: Jaké mám na této seznamce šanci na seznámení? - Jiskření.cz: Velkou! Jednak se dozvíš, jak zvýšit své šance na seznámení, jednak můžeš vyzkoušet zábavnou seznamovací loterii a díky ní najít třeba životního partnera. Navíc pro Tebe neustále vymýšlíme nové možnosti, jak si nenechat ujít ty správné lidi a například seznamovací kvízy jsou jednou z nich. - Otázka: Uvidí můj profil s fotkami opravdu každý? I moji kolegové či šéf v práci? - Jiskření.cz: vé fotky uvidí jen registrovaní uživatelé, kteří mají zájem o seznámení. Ti ostatní (jako právě kolegové, ex partneři či šéf) by mohli vidět tvoje fotografie pouze v případě, že by sis to tak sám nastavil. Své soukromí si můžeš chránit a nastavit si rozostření fotografií. Přesvědč se sám: muži a ženy na Jiskření. - Otázka: Poradíte mi, jak mám napsat poutavý profil? - Jiskření.cz: Jistě, poradíme. Nenech si ujít Školu seznamování, která je nabitá tipy, jak si napsat profil, jak komunikovat, čemu se vyvarovat a jak zničit nežádoucí konkurenci. Najdeš tu také rychlokurz svádění a další bezva tipy, jak si přihrát štěstí při seznamování! - Otázka: Co všechno z profilu lidí vyčtu? - Jiskření.cz: Uživatelé vyplní dotazníky o své povaze, zálibách, práci, životním stylu, snech, vášních a mají možnost se charakterizovat třeba jen jednou větou, mottem. Vyčteš tedy tolik, kolik Ti sami řeknou. A více se dozvíš až na první schůzce... :-) - Otázka: Je obtížné vyhledat ty, kteří mě zajímají? - Jiskření.cz: Vůbec ne. Stránky jsou přehledné, vyhledávání snadné. Stačí jen zadat své požadavky :-) - Otázka: Jak si mám svému profilu zajistit pozornost hned na první pohled? - Jiskření.cz: Díky radám ze Školy seznamování můžeš ze svého profilu udělat přímo mistrovské dílo, které přiláká pozornost toho, kdo tě zajímá. - Otázka: Kolik času musím strávit u PC, než se seznámím? - Jiskření.cz: Kolik času jsi ochoten věnovat vztahům? Kolik času chceš věnovat zajímavým lidem a jak dlouho si chceš psát, než si domluvíte první rande? Záleží přeci jen a jen na Tobě a na tom, jak to mezi vámi bude jiskřit. - Otázka: Kolik mě to bude stát? - Jiskření.cz: Na Jiskření zaplatíš pouze symbolický poplatek 79 Kč tak, že pošleš registrační SMS. Za 79 Kč můžeš potkat opravdové štěstí, může to jiskřit, můžeš poznat přátele do nepohody. Je to zkrátka ve Tvé režii... Hodně štěstí! Tým Jiskření