text: ID článku: 2779387 - Produkty, které se vztahují k tomuto článku. Zvažte následující scénář: K tomuto problému dochází, protože úložiště serveru Exchange nastaví různé hodnoty pro vlastnost PR_INTERNET_MESSAGE_ID zprávy otevřené položky a zprávy odeslané položky. Poté, co aplikace založené na EWS synchronizuje položky zpráv se serverem poštovní schránky, duplicitní položky stejné e-mailové zprávy, ale s odlišnými vlastnostmi PR_INTERNET_MESSAGE_ID jsou zobrazeny ve složce Odeslaná pošta. Chcete-li tento problém vyřešit, nainstalujte následující kumulativní aktualizaci: 2746164 (http://support.microsoft.com/kb/2746164/ )Popis kumulativní aktualizace 6 pro Exchange Server 2010 Service Pack 2 Společnost Microsoft potvrzuje, že se jedná o problém v produktech této společnosti, které jsou uvedeny v části "Platí pro". Další informace o vlastnosti PR_INTERNET_MESSAGE_ID naleznete na následujícím webu společnosti Microsoft: Obecné informace o vlastnosti PR_INTERNET_MESSAGE_IDDalší informace o tomto problému získáte v následujícím článku znalostní báze Microsoft Knowledge Base: (http://technet.microsoft.com/en-us/query/cc839521) 2592398 (http://support.microsoft.com/kb/2592398/ )E-mailové zprávy ve složce Odeslaná pošta mají stejnou vlastnost PR_INTERNET_MESSAGE_ID v prostředí 2010 Exchange Server 924213 (http://support.microsoft.com/kb/924213/ )Id zprávy je odlišný pro poštu, která je do složky Doručená pošta & odeslaná pošta ID článku: 2779387 - Poslední aktualizace: 22. února 2013 - Revize: 3.0 Informace v tomto článku jsou určeny pro produkt: Strojově přeložený článek Důležité: Tento článek byl přeložen pomocí software společnosti Microsoft na strojový překlad, ne profesionálním překladatelem. Společnost Microsoft nabízí jak články přeložené překladatelem, tak články přeložené pomocí software na strojový překlad, takže všechny články ve Znalostní databázi (Knowledge Base) jsou dostupné v češtině. Překlad pomocí software na strojový překlad ale není bohužel vždy dokonalý. Obsahuje chyby ve skloňování slov, skladbě vět, nebo gramatice, podobně jako když cizinci dělají chyby při mluvení v češtině. Společnost Microsoft není právně zodpovědná za nepřesnosti, chyby nebo škody vzniklé chybami v překladu, nebo při použití nepřesně přeložených instrukcí v článku zákazníkem. Společnost Microsoft aktualizuje software na strojový překlad, aby byl počet chyb omezen na minimum. Projděte si také anglickou verzi článku: 2779387 (http://support.microsoft.com/kb/2779387/en-us/ )


Chtěl na pivo, dostal facku: Na přítelkyni zavolal strážníky! | Ahaonline.cz Deník Aha! na Facebookustředa 26. dubna 2017Svátek slaví Oto, zítra JaroslavAhaonline.cz >Musíte vědět! >Chtěl na pivo, dostal facku: Na přítelkyni zavolal strážníky! Musíte vědět! 24. května 2014 • 05:00 Muž si chtěl zajít na pivko, ale měl smůlu... (ara) Muž popadl telefon a na svou přítelkyni zavolal městskou policii. „Překvapené hlídce tvrdil, že se stal obětí domácího násilí. Žena se k facce přiznala,“ řekl Aha! zástupce ředitele děčínské městských strážníků Tomáš Pavlík. Strážci zákona muži navrhli, že na přítelkyni může podat trestní oznámení na policii. To ale odmítl a raději pokorně zůstal s ženou doma. Musíte vědět! Opilý lékař zfackoval bisexuální studentku (†24). Zemřela na krvácení do mozku násilí, facka Miroslav Kalousek: Pokuta za facku? 25. 5. 2014 • 16:58 Co blaznite,nic nevite,scenaru mohlo bejt klidne 100 a 1 ,udelala dobre od samyho zakladu,chlastat se proste nema,je to odporna droga,navic mohl bejt klidne nemocnej a chlast mu mohl skodit vic nez druhejm,nebo je bez prace,dela jen ona,kdo by si nechal od toho koho vlastne zivi prolejvat penize na rodinu hrdlem??,a kdyz si nedal rict po dobrym........... japome 25. 5. 2014 • 07:33 možná jí jen nechtěl vzít sebou mrdounberlusconi 24. 5. 2014 • 17:07 kdovi co to bylo za c..u.bku ...tyrala ho mrdounberlusconi ja bych ji tu facku vratil a kopanec do zadele marie60 24. 5. 2014 • 11:42 Já být jeho přítelkyní, tak ho kopnu do pr.dele . S takovým práskačským oslem bych teda nezůstala. Kdo ví , jak taky často chodil do putyky a v jakém stavu potom chodil domů.


Iolite v.2.0 - použitý, vyčištěný kvalitnivaporizer.cz > Iolite v.2.0 - použitý, vyčištěný * Barva: --- Prosím vyberte --- Fialová (Skladem 1 ks) Zdroj energie: Plyn Výrobce: Oglesby & Butler, Irsko Webové stránky: http://www.iolite.com/ Použitelnost: Na sušené bylinky Velikost plnící komory (průměr a gramy): průměr 1,4 cm ; 0,23 g Výdrž baterie: výdrž - 2 hodiny - na plyn Délka nabíjení: žádná - na plyn Rychlost nahřátí: 45 sekund Rozměry (mm)a váha: 100 x 25 x 65; 81 g Vaporizér nám vrátil zákazník ve lhůtě pro odstoupení od smlouvy. Je rozbalený a byl párkrát použitý, ale bez známek opotřebení. Jako nový, platí na něj plná záruka. V zelené barvě. Vaporizér Iolite v2.0 je přenosný, lehký vaporizér s bezkonkurenční výdrží. Iolite v2.0 kombinuje špičkové technologie s atraktivním a účelným designem. Je vyroben z kvalitních plastů, které mají food grade certifikát. Vaporizér Iolite využívá piezoelektrické zapalování, podobně jako piezo zapalovače. Jako zdroj energie slouží plyn do zapalovačů (butan). Vaporizér funguje na principu hoření butanu se vzduchem, který pak nahřívá kotlík a jeho zbytky odchází ven malým výfukem. Nedochází k jeho vdechování. Spálený butan je neškodný, protože jeho hořením vzniká pouze žádoucí teplo a vodní pára. Plyn lze koupit v každé trafice. Jedno balení plynu od nás k objednávce dostanete jako dárek zdarma. Iolite je díky plynu nezávislý na zdroji elektrické energie a proto je to skvělý vaporizér na cestování a pobyty v přírodě. Vyniká ve výdrži, jedno naplnění plynem vydrží na dvě hodiny plné zátěže. Jedna běžná 90 ml láhev plynu vydrží i týden každodenního vaporizování. Potěší i jeho rychlost, protože teploty 190 °C dosáhne za pouhých 45 sekund. Přístroj jsme testovali, celou recenzi vaporizéru Iolite v2.0 najdete ZDE. Dostupný je ve fialové, červené, oranžové, zelené, žluté, bílé, černé a modré dle aktuálních skladových zásob a možností dodavatele. Pokud preferujete konrétní barvu, na konci objednávky ji napište do komentáře, nebo kontaktujte zákaznickou podporu. Více o přístroji Iolite si můžete přečíst i ZDE. - rozměry:. 100 x 25 x 65 mm - hmotnost: 81g - výdrž až 120 minut plné zátěže na jedno naplnění - typ plynu: butan (běžný plyn do zapalovačů) - teplota vaporizace: 190 °C Balení obsahuje (viz foto!!!): - nehořlavé pouzdro - náústky a prodlužovací náústek - náhrádní sítko - šťouchátko - čistící tyčinky UŽIVATELSKÁ PŘÍRUČKA V ČEŠTINĚ je u nás samozřejmostí. Iolite / WISPR - sítko


Čtěte otázky i odpovědi


source: fineweb

text: Skate.in.zábřeh_Ostrava-city news Dne 30.5 kolem 23.30 středoevropského času Aleš odeslal do světa TEASER na již druhé skatevideo z ostravského hnusu:) s názvem NEXTTIME!!áááá....tak to všichni čekujte!zdar čest příště. Pepa je ve video profilu!:) Tak jsme si zašly s lumírem na takovej betl dvou páč nikdo nešel..hm?!:Dno zaznamenaly jsme nějake sekačky tak jsem je tu nacpal:)jinak PROGRESSpičo!hehe..... tak jsem přidal pár fotek.....:)to be continued:)hehe...peaceee. Tak jsem přidal pár profilu a dodělal sekci video:)fotky a profily ostatních tu budou co nejdřív A je to tady....:)hečo(ja)jsemse vložil do tvořeni webu,no sam sem zvědav.


26. 6. 2012 Přítmí Díky DJ Oldgames (a Bludrovi na Twitteru) si můžeme všichni svorně připomenout jeden z nejoriginálnějších činů české herní žurnalistiky. Redakce Score v roce 1999 zapracovala a nad rámec vynikající magazinologické práce nám naservírovala fotografickou adventuru s názvem Přítmí, která se charakterizovala jako noir záležitost. Představte si to - vaši polobožští oblíbenci sestoupili z nebe a nechali se zachytit fotoaparátem, aby pak namluvili dialogy a účinkovali při logických hádankách a vyprávění příběhu! Představte si, že by podobnou věc dneska udělal "magazín" typu Bonusweb - pytlíky na zvracení do pohotovostní polohy! Ale Přítmí? Musíme aplikovat jistou dávku shovívavosti - v ultra krátkém čase se pokusit vytvořit něco, co tu ještě nikdy nebylo a to jen za pomoci bandy amatérů a statistů? Já bych Přítmí posadil hodně vysoko, i když srovnání s adventurami typu Gabriel Knight je absurdní. Ve své kategorii - tedy v kategorii interaktivních polofilmů vytvořených nadšenou redakcí herního časopisu pro pouhé potěšení svých fanoušků bez nároku na extra honorář, je Twilight na naprosté špičce. A protože mám na hru hezké vzpomínky, rád bych se o ně podě 1000 lil. Přiznejme si fakt, že Přítmí vyšlo v době, kdy mi hra sedla zdaleka nejvíce. Měl jsem ten správný věk, to správné nadšení, tu správnou fascinaci. Rok 1999 byl jeden z těch roků, které jsem krutě propařil na PC (zanedbávaje tak Amigu), bylo mi sladkých osmnáct, ještě panic, už ožrala a to vše s možností přístupu do otcovy pracovny, kde byl Celeron 400 MHz a Rivou TNT. A náhle mí vyvolení ze Score (přestože nešlo o tu správnou starou gardu) stvořili hru, při které jsem měl pocit, že mysleli hlavně na mne. Však jsem také od této hry začal kouřit, pít Absinth a souložit. Hra obsahuje vše, po čem srdce mladého muže touží. Z nějakého objektivního hlediska je tedy Přítmí jen pacičkou pro štěstí, jakási seminární práce studenta prvního ročníku gamesologie. A víte co? Dal bych mu za jedna. Přes nepokrytou amateřinu se hře kupodivu vyhly bolístky, které jsou jinak pro amatérské hry typické. Příběh dává smysl a má svou dávku tajemství; herní zápletky a hádanky jsou veskrze logické; herecké výkony a dabing nevyvolávají salvy smíchu; překvapivě i hudba dokreslovala atmosféru. Ano, přítmí má skvělou atmosféru. Co na tom, že je hra krátká a dobré dvě třetiny jsou lineárním a dost silným tahem na branku, připomínaje spíše interaktivní film, než hru? Co na tom, že příběh hry nemá jasné rozuzlení? Co na tom, že jsme chvílemi sledovali reklamu na Telecom? Zkrátka a dobře - tuto hru bych nepodceňoval ani historicky, ani v současnosti. Na ty podmínky je velice kvalitní a pokud potřebujete nějak kvalitně prožít jeden večer, je Přítmí skvělou volbou právě díky realistické atmosféře. A jistě víte, jak moc prahnu po hrách s uvěřitelným příběhem a pokud možno zasazenými do současnosti, do známého prostředí (například klub Punto Azul jsem navštívil jen kvůli této hře!). Tím u mne Přítmí naprosto vyhrálo. Hra začíná poměrně fádně - hlavní hrdina je fotograf jménem Adam Kolář, který dostane zakázku na nějaké ilustrační fotografie pro místní plátek. Při pořizování snímků mu brzy dojde inspirace a tak spíše z nudy, aby doplácal film, fotí víceméně náhodné objekty. Po návratu domů ho navštíví policie s tím, že v domě došlo, právě v době fotografovy návštěvy, k vraždě. Náš hrdina nemá co by dodal, leda že... ano, uhádli jste! Leda že by na fotografiích byl náhodou vyfocený důkaz, že situace se má jinak, než předpokládá policie. A tak se rozbíhá kolotoč událostí, díky kterému se dostaneme do blázince, univerzity, kufru staré Felicie a také na půdu starého domu k záhadnému trezoru. Přítmí obsahuje unikátní mix atmosféry. Chvílemi připomíná klukovské dobrodružství Rychlých Šípů, chvílemi pracuje s noir detektivkou, občas přitlačí na element dialogů. Čistě z "filmařského" hlediska bych (jako laik) řekl, že se na hře někdo neskutečně vyřádil. Drtivá většina hry je ztvárněna pomocí černobílých fotografií, ale tu a tam zdůrazní situaci nějaká barevná. Přestože hra neoplývá animacemi, jsou klíčové momenty pohybu (např. odvoz Michala Rybky do vazby) správně naklíčované pomocí změny zaostření, evokující tak pohyb. Klišé záběry na sirku zapalující cigaretu jsou více méně povinné a nelze tomu nic moc vytknout. I když je to poněkud málo originální, od této hry byste nečekali, že bude udělaná "prostě dobře". Hratelnost samotné adventurní části není komplikovaná. Předmětů nenosíme obvykle příliš a aktivních míst na fotkách také není moc. Hlavním sdělením ale je, že všechny činnosti, které provádíme, jsou nejen naprosto logické, ale také zároveň jednoduché z hlediska provedení. Je to takové to uvažování, že první a nejjednodušší nápad je obvykle správný. Na to složitě šachovat s X předměty a vymýšlet obskurní kombinace, když většinou to první co nám padne pod ruku, je to nejsprávnější? A pozor, teď nehovořím o řešení hádanek z hlediska hráče, ale o řešení situace z hlediska postavy. Když se například dostanete do cizího bytu, hrdina nebude trávit čas prohledáváním šuplíků, ale spíše si opíše telefonní čísla z diáře a zavolá do hlasové schránky (šikovná věcička od Telecomu, že?). Když se hrdina dostane k autu, nebude řešit komplikovaně jak se dostat dovnitř pomocí nějakého šperháku nebo duplikátu klíčů - ale prostě vezme tenisák a s jeho pomocí překoná zámek, jelikož tak se to přece dělá nejjednodušeji! A i v dialozích jde obvykle své oběti po krku, bez složitých okolků a výmluv. Proč by? U Přítmí dojdete brzičko k překvapujícímu zjištění. Od redakce populárního plátku o hrách byste v oné době očekávali spíše komedii či parodii (však pohleďte na české advantury do té doby). Jenže jak všichni víme, to co vypadá vtipně na papíře (a mnohdy ani tam ne) nemusí zaručeně fungovat na obrazovce ve formě reálného dialogu (však pohleďte na české advantury do té doby). Volba vážného detektivního příběhu s příchutí mystična je oproti tomu ale velice odvážná. Při hraní jsem tak z počátku zažíval pocit, že "se to musí posrat", že se blíží okamžik, kde to autorům totálně ujede, kdy se hra složí jako domeček z karet, kdy vznikne hláška "Jó Přítmí, to byla dobrá hra až do okamžiku, než přijel klaun na kolečkovejch bruslích a vyklubal se z něj bratr vraha hlavního hrdiny". Jenže ten moment nepřijde! Už asi po hodině hraní se naopak dostanete do nálady, kdy hltáte fotky a zajímá vás, jak to dopadne. A příběh je právě zajímavý v tom, že není nutně pochopený hlavním hrdinou, tedy ani hráčem. Aniž bych chtěl vyzradit pointu, musím něco prozradit. Hra nemá pointu! Na konci jsme hozeni před situaci, ve které je vlastně všechno při starém, vše je v pořádku a není co řešit. Až na to, že Adam Kolář má rozbitou hlavu, v ní pěknou kocovinu a ve zbytku těla pozůstatky Valia. Rozhodně tím nechci říci, že by závěr příběhu byl špatný nebo neuspokojivý. Je zkrátka otevřený v tom smyslu, že nečekáte pokračování (dobrá - já ho dlouho čekal). Dobré zakončení detektivky nejistotou hlavního hrdiny, který sice má hmatatelné důkazy o událostech posledních dní, ale přitom si není jistý, zda to nebyl sen. A není si jistý, zda chce vědět, jak to vlastně ve skutečnosti je. Už na to nemá sil ani náladu. A to se mi zase líbí. Výše jsem se zmínil o "jednoduchosti hratelnosti", kdy hrdina bez bázně a hany volí nejpřístupnější, nejlogičtější a nejefektivněj c13 í řešení problémů. Realismus tohoto scénáře je podtržený tím, že bez výhrady vše co ve hře uvidíme je možné zreplikovat ve skutečnosti. Jak si mohu toto tvrzení dovolit? Jednoduše. Ať už pod vlivem této hry anebo zkrátka z vlastní vůle (mezi námi - velkou roli v mých činech hrály Rychlé Šípy a jejich dobrodružství v temných uličkách, nemluvě o ostatních foglarovkách) jsem totiž strašně rád navštěvoval dvory neznámých domů, "vloupal" jsem se do sklepů, imitoval jsem vzhled studentů a chodil po chodbách cizích škol a dokonce jsem se účastnil vyučování, vydávaje se za nového studenta (zatímco v mé vlastní škole jsem takto sbíral neomluvené hodiny), chodil po špinavých barech, popíjel v nich Absinth (s diazepamem samozřejmě), navštěvoval jsem opuštěné půdy a hádal jsem, co se na nich mohlo v minulosti odehrát. Zkrátka v mém mládí mne fascinovalo dobrodružství v urbanisticky vyspělé oblasti, k čemuž je Praha ideálním místěm. Překonával jsem překážky ve formě plotů i zámků a to mne naplňovalo. A právě proto mi Přítmí neskutečně sedlo, protože má stejnou atmosféru, jakou jsem tehdy zažíval na vlastní kůži. Akorát v Přítmí to bylo propletené vraždou a mystickým pozadím. Hra je bohužel velice krátká, ale za to nestačí za tu dobu zatuchnout nebo vyčpět. Reálná hrací doba je asi tak... dvě hodiny. Možná tři. Ale speedrun se dá jistě dotlačit na pár minut, když by se přeskakovaly dialogy. Dohrání ale na první pokus ve své době nebylo jen tak! Celá hra totiž obsahovala jenom jeden zákys. Ale za to pořádný. Ti, co hráli, ti vědí. Rád bych viděl, jak si na tom vylámete zuby. Prozradím ale, jak jsem na řešení přišel já. Totiž hádanka sama o sobě je relativně jednoznačná, no bohužel jsem v té době neměl dost všeobecného rozhledu, abych ji vyřešil samovolně. V té době jsme již doma měli internet (samozřejmě 56k modem), jenž návod na tuto hru prakticky v době vydání neexistoval - naopak jsem našel stejné zakysance, jakým jsem byl sám. Takže došlo k hackování samotné hry. Ta se totiž ve skutečnosti skládala z JPG fotografií, dále dvoubarevných obrázků s aktivními zónami pro myš, několika textovými skripty a pak hromadou WAVů s dialogy. Rozborem textové části jsem řešení nenašel (ono asi i bylo zašifrované). V obrázcích řešení také nebylo. Avšak ve wavech - tam jsem ho našel! Hrdina totiž okomentuje řešení hádanky a tak jsem dostal jen několik málo variant, z nichž jedna byla správná. Připadal jsem si jako při hacknutí (webu) P 1000 entagonu! I když je tato neférová taktika zavrženíhodná (ale pořád lepší, než najít řešení na netu, co?), dostal jsem se později k tomu, že "engine" na kterém Přítmí běží, by se dalo snadno použít pro nějakou vlastní hru. Začal jsem tehdy modifikovat textové soubory, nahrazovat fotografie a vytvářet tak vlastní verzi Přítmí. Bohužel, na úrovni mého vzdělání jsem brzičko narazil na limity, kde mi hack už nemohl pomoci - ale ano, od doby Přítmí si říkám, že bych chtěl napsat nějakou fotografickou adventuru a hodit to do AGS například. Kdo se hlásí ke spolupráci? Sháním fotografy a AGS pozitivní programátory - scénář mám! A klidně napíšu i jeden jako pokračování Přítmí! Co říci závěrem? Přítmí byste měli znát. Takže si ho zahrajte, dohrajte a dejte mi vědět, jak působí po letech. Já jsem hru dohrál mnohokrát, ale je tomu spousta let, čili jsem poněkud nostalgicky zaujatý a při pokusu o objektivní shrnutí se obsypu. Vřele doporučuji. P.S.: A nyní extra bonus! Zahrajeme si hru, kolik si Dave vybaví hlášek ze hry Přítmí, jen tak z paměti! Nás nikdy nedostanou, my jsme černí bratři, na černo natřem všechno, černá k tomu patří. Děkuji vám za vaše laické zhodnocení. ... to je hádanka pro malé děti a ne pro mne. Homer Simpson, můj vzor! Můj oblíbený gramofon, bohužel už léta nehraje. Ještě že mají Felície tak fórový zámky. Žádný velký umění, žádný velký prachy. Omniea mea mecum porto (prostě nějaká latino-svahilština, kterou tam mluví Rybka). Šale Aknah? Ne, ne, ne! Komisař tady není a nebude! P.S.: Okulděje 3 jsou taky prima! Ale Přítmí bylo první! P.S.: Bez zajímavosti není, že hra specificky říká, že se odehrává 22. června, ve čtvrtek - ale již neříká který rok. Pohledem do kalendáře ale zjistíte, že čtvrtek připadá na toto datum v roce 1995 a také v roce 2000 (s přihlédnutím k dobové technologii můžeme celkem s jistotou vyloučit ostatní varianty). To znamená, že nyní slavíme dvanáct nebo sedmnáct let výročí od událostí v Přítmí! Na zdraví! Ještě jeden Absinth, pane vrchní! 15 komentářů: Takže to heslo fakt nešlo nikde zjistit přímo ve hře? Já si vždy myslel, že se mi ho jen podařilo nějak minout. Tím spíš by mě zajímalo, odkud ho vlastně znal kámošův bratr, od kterého jsem se ho tehdy dozvěděl :)OdpovědětVymazatOdpovědi Jsem přesvědčený, že jediné vodítko k řešení byla ta hádanka, resp. básnička. Ta byla ale mířená na úplně jinou cílovou skupinu hráčů, takže si na tom vylámali zuby asi všichni. Já na to přišel poslechem wavů no ;). A to bylo ještě štěstí, že hrdina to heslo pronese, jinak bych to hrál doteď ;).Vymazat - Anonymní26. června 2012 13:55 Hru jsem nehrál, ale vykládala mi o ní kdysi Olinka, z mého kdysi oblíbeného klubu Mutant, která tam měla nějakou roli :)OdpovědětVymazat Pekny clanok, dovolil som si aj odcitovat tvoj popis pribehu na svojich strankach pri profile hry, snad ze sa nenahnevas ;-)OdpovědětVymazat Ale hned som si aj vsimol chybicku pri mene hlavneho hrdinu, vola sa Adam Kolar...Odpovědi Díky za upozornění, paměť už není co bývala. Jinak jako - jaká čest! ;)Vymazat Ty jo, tu hádanku jsem taky vyřešil nějakým hackem, ale ne poslechem waveů.. Bohužel si nevzpomínám jak se mi to teda povedlo.OdpovědětVymazat Ne ne ne komisar tady neni a nebude .... OMG :D :D :D tohle jsem tenkrat slysel porad ... a ten hack ... taky jsem to tak resil pac jsem nevedel co dal a pripadal jsem si jako johny mnemonic po uspesnem hacknuti :) tenkrat tam byla snad jeste soutez kdo posle kod z konce ale ten jsem vzhledem ke zpusobu dohrani radeji neposilal ...OdpovědětVymazatOdpovědi Jo, že s tím kódem byla soutěž, to jsem věděl a snad jsem ho i poslal - no jistý si nejsem, jestli na správné místo. Nebylo to úplně poctivé, to uznávám. Ale zase jsem nic nevyhrál ;).Vymazat "A nerušte, my totiž pracujeme!"Vymazat "Homer Simpson - můj vzor" "Jó, Stouni" a spousta dalších nezapomenutelných hlášek :) Tento komentář byl odstraněn autorem.OdpovědětVymazat Fiha, toto musim skusit. Jedina fotoadventura, ktoru som kedy hral bola Alfabet Smierci. Polska Amigacka amatercina, ktora bola umyselne strasidelna a neumyselne srandovna (vdaka polstine). Vyborna vec, mam na nu furu uzasnych spmienok a velice-prevelice ju kazdemu odporucam. Musim si dat replay a toto vyskusam tiez. Ked sa zaseknem, ozvem sa ;)OdpovědětVymazatOdpovědi To jsem taky hrál! Ale jelikož neumím polsky, nikam jsem se nedostal. Vedle Ramonova Kouzla jsem si vůbec říkal, proč se tenhle žánr ve své době víc neuchytil - ideální platforma pro začínající vývojaře nebo amatéry. Možná, že právě ona lacinost "nafotím a hotovo" (ačkoliv nepochybuji, že to jde dělat i nelacině) to zároveň shazovala...Vymazat Díky tobě jsem se o hře dozvěděl a před chvílí jsem jí dohrál. Nejsem sice moc adveturní hráč ale tohle bylo vážně super. Bohužel se musím přiznat že heslo jsem našel na netu.OdpovědětVymazat Diky za clanek, pritmi mam taky moc rad. Je to nostalgie a vzpominka na stare dobre nadsenecke casy "paranstvi" Origina cd se mi zatoul tak jsem mel obrovskou radost ze ho nekdo konecne nahral na ulozto - minule vanoce jsem si pritmi po letech zase dohral a tento rok jakbysmet - spolu se staryma klasickyma adventurama z Becherovka game je tohle moje vanocni nostalgicka klasika. Okuldeje jsou fajn tez, mrzi me ze se po autorech slehla zem a uz neudelali zadny dalsi dil, tyhle fotoadventury z ceskeho prostredi maji super atmosferu a i kdyz jsou staticke umi zaujmout.OdpovědětVymazat jhvh? to je hadanka pro deti a ne pro me :)OdpovědětVymazat


V srpnu 2006 jsem za hru měsíce vyhlásil System Shock. Šlo o vůbec historicky první hru, která se tohoto titulu dočkala a chtěl jsem to patřičně vypíchnout. Napsal jsem tedy vlastní recenzi pro svůj server RPGHry.cz, kterou bez zvláštních úprav najdete níže. Zajímavé na ní je i to, že jde o recenzi vesměs vzpomínkovou a je tedy velice krátká, protože předpokládám, že čtenář je již v roce 2006 se hrou rámcově seznámen, pokud jí rovnou nepropadl. Reakce čtenářů byly pozitivní, dokonce došlo na sázku, zda-li dohraju System Shock na nejvyšší obtížnost. Možná, že se blíží čas, kdy jsem na to konečně zralý... příjemnou Legenda je pojem, který se pojí s něčím, co je výjimečného, nezapomenutelného, něco, co má masivní vliv na historii a něco, na co se nedá zapomenout. Jistě se nedopustím faux pas, když označím System Shock ze jednu z Legend s velkým L. Patří jí stoprocentní hodnocení na všech frontách. O to zvláštnější je, že takto úspěšný a kvalitní titul nebyl nikdy příliš napodobován a kopírován. Respektive těch pár pokusů bylo žalostných. Takže si pojďme zavzpomínat. Vesmírná stanice C 1000 itadel společnosti TriOptimum, řízená superpočítačem Shodan ženského pohlaví s umělou inteligencí, roku 2097, se vznáší na orbitu nad zemí. Předseda společnosti Edward Diego, má velký problém. Velmi rád by před veřejností ukryl informace o svém nekalém podnikání a korupci, což ale nebude tak snadné, protože Shodan obsahuje etické kodexy, které práci s podobnými informacemi značně znesnadňují. Hacker beze jména se jednoho dne ocitl ve spárech společnosti TriOptimum. Při svých experimentech se mu podařilo nabourat se do hlavního terminálu, což vysocí šéfové nevidí dvakrát rádi. Za normálních okolností by následoval výplach mozku, leč Edward Diego cítí v bezejmenném hackerovi velkou šanci. Mohli by totiž modifikovat Shodan – nabourat se do Citadel a odstranit etické kodexy a tím pádem pomoci Diegovi v jeho kriminální činnosti. A nejen to – aby hackera dostatečně nalákal na opravdu těžkou fušku, nabídne mu neuvěřitelnou věc – biomechanické rozhraní na přímé propojení s počítačem – prostě čipy a dráty v hlavě. O podobné věci si může hacker nechat leda zdát, takže souhlasí. Akce se zdaří. Shodan byla nakažena virem, hacker dostane do své hlavy čipy a rozhraní a je uložen k šestiměsíčnímu řízenému komatu v léčebné sekci vesmírné stanice Citadel. Po šesti měsících otvírá oči. Nebylo to úplně příjemné probuzení. Po zběžné orientaci v prostoru zjišťujeme, že posádka Citadel je mrtvá, že potkáváme jenom zombíky a roboty, že naše periferie pro připojení k počítačům funguje, a že jsme doopravdy plnohodnotný kyborg se vším všudy. Nezbývá, než přijmout několik emailů, které odkrývají, co se za toho půl roku našeho spánku stalo, naťukat první kód ke dveřím, uchopit do ruky ocelovou trubku a rozbít lebky několika mutantům, abychom pak byli zamražení slavným „Lo-lo-look at you, Hacker. A pa-pa-pathetic creature of meat and bone, panting and sweating as you ru-run through my corridors-s. H-h-how can you challenge a perfect, immortal machine?“. Shodan se po odstranění etiky dočista zbláznila a vymkla z rukou. Vítejte v System Shocku, nejlepší cyberpunkové hře vůbec, která osciluje na rozhraní akční střílečky a RPG. O jejím zařazení do databáze k nám jsem nikdy nepochyboval. Hra totiž exceluje velice dobrým příběhem, inovacemi v ovládání, perfektním level designem, tunou nápadů dodnes nepřekonaných a ani nezkopírovaných (asi nikdo nechce sahat na modlu) a hlavně naprosto orgastickou atmosférou, která Vás připoutá k židli na mnoho dnů či spíše týdnů. Dohrát System Shock totiž není žádná legrace a to ani v případě nižší obtížnosti – osm pater Citadely patří mezi ty větší architektonické skvosty. Ačkoli se ve hře střílí a je vyžadována velká zručnost hráče v orientaci v prostoru a přesného zaměřování, bylo by jednoznačnou chybou říci, že se jedná o FPS střílečku. Stísněnost chodeb, hacking, cyberprostor, vylepšování implantáty, příběh a atmosféra totiž patří všemi deseti do kategorie královských her – RPG dungeonů. Ale vezměme to po pořádku. Ovládání je na dnešní dobu velmi atypické, je vidět jasná inspirace předchozím titulem Looking Glass – Ultimou Underworld (snad má System Shock i stejný 3D engine, jen modifikovaný) – tedy čtyři+jedna klávesa pro pohyb, dvě pro rotaci a myš – kterou se nelze rozhlížet po stanici, ale slouží jako zaměřovač. Takže střelba neprobíhá tím, že zaměřujete celým tělem, ale v rámci obrazovky Vám lítá kurzor a tím střílíte. Pro hráče Doomovek nezvyklé, ale je to tak. Zvyknutí si ale je rychlé, obzvláště, máte-li za sebou zmíněnou Ultimu Underworld. To ale není vše – kurzor myši totiž doopravdy sup 1000 luje Vaši pravou ruku. Přímo na hlavní obrazovce máte několik panelů a tlačítek, kterými ovládáte kyberhardware, čtete emaily, prohlížíte mapu a inventory – vyjma mapy není vlastně žádné jiné obrazovky, než té hlavní s multifunkčními panely – kde funguje intuitivní systém drag-n-drop. Váš hacker na počátku, vyjma bourání se do cyberspace, neumí prakticky nic. Jistě, umí se plížit, chodit skrčeně, tisknout se ke zdem a nakukovat za roh, běhat a skákat (píše se rok 1994!), ale to je opravdu vše. Takže se budete muset nové věci naučit a to nejlépe nacházením kyberhardware – umělé vylepšení zraku, pohybu či dalších vlastností. Například můžete získat zadní oči – kameru, která Vám na jednom z panelů vykresluje, co se děje za Vámi či po Vašich stranách – jakési periferní vidění. Ve vyšších levelech věc k nezaplacení. Nebo tady máme antigravitační brusle, se kterými můžeme snadno překročit hranice fyziky a při dostatečné rychlosti není problém vyjet po stěně až na strop. Nebo tady máme lampičku, létající boty, noční vidění a také máme k dispozici různé energetické štíty, lepší mapu a podobně – navíc do většiny hardware si můžeme stáhnout lepší software a rozšířit tak jeho funkci. Opravdu k nezaplacení. Krom toho nalezneme v Citadele stovky předmětů. Může se jednat o odpadky, plechovky, hadry, kosti, sliz, ale také o užitečné věci jako lékárničky, drogy, klíče, diskety či lidskou hlavu s oční sítnicí tolik potřebné pro průchod do další lokace. A samozřejmě zbraně – nepřeberné množství, každé s několika druhy munice či vylepšení. Jako lahůdka světelný meč ála Star Wars. Když k tomu přičteme velké množství druhů granátů, dostáváme z našeho bezejmenného hackera celkem solidní chodící artilerii, což koneckonců na konci hry opravdu je a při poměřování s elitními kyborgy není jiné cesty. Nepřátel Vám totiž Shodan posílá do cesty dost. Od nemyslících vypatlaných zombií a servisních robotů přes různé mutanty rostlin, zvířat (výtečný souboj s mutantem gorily a tygra) po silnější zabijáky, assasinboty a v neposlední řadě samotného Edwarda Diega, kterého budete muset zabít dokonce několikrát. Ovšem finální boss je Shodan. Jak ale zabít virtuální bytost, krásnou, inteligentní a šílenou zároveň? Budeme se muset nabourat do cyberspace a pěkně ji vymazat – jako za starých dobrých časů. Cyberspace je svět sám pro sebe, panují v něm zcela jiné podmínky a jiná osobnost. Cyberspace je trojrozměrná simulace prostoru, který je uvnitř počítače. Tam se musíme nalogovat (díky vestavěnému čipu a drátům nebude zas takový problém) a pak v cyberprostoru létat a zařídit patřičné věci – třeba otevření dveří, odstranění záznamu, vyčištění viru a podobně. V cyberprostoru se pohybujete zcela volně a potkáváme antihackerské programy, které pomocí softwaru musíme tu a tam vymazat. A to samé musíme provést se Shodan, pokud chceme shlédnout závěrečnou sekvenci. Nemusím snad dodávat, že software užívaný v cyberspace se také musí upgradovat a že je ho slušná řádka, včetně několika miniher. Nutno na rovinu přiznat, že samotná existence cyberspacu je jediná věc, která bývá některými lidmi kritizována. Myslím, že neoprávněně. Díky možnosti nastavení obtížnosti cyberspace separátně od ostatních aspektů hry v něm můžete trávit velmi málo času. Osobně si snižuji obtížnost na druhý ze čtyř stupňů a nemohu si stežovat. Odpojme se nyní od virtuální reality a povězme si něco o Citadele, vesmírné stanici, kde se celá hra odehrává. S hackerem v hlavní roli projdeme osm obrovských pater stanice a prohlédneme si nejdivočejší fantazie level d 7dd esignérů. Pokusné biologické zahrádky, laboratoře, skladiště, centrální generátory, vysílací stanice a další. Všude na nás bude číhat radiace, toxická otrava, poloviční gravitace a děsivé úkoly. Jeden z nejoblíbenějších je nastražení bomby s časomírou jedné minuty – tedy dost času na únik – kdyby Vám Shodan před nosem nezapnula neprůstupnou energetickou bariéru. Vědomí, že máte na zneškodnění bomby sotva dvacet vteřin udělá hnědý flek na zadku i velmi otrlým hráčům. A takových situací je ve hře spousta – vlastně celá hra je jedna veliká ampule adrenalinu, která se Vám pomalu tlačí do hlavy se zvyšující se silou. To vše je podtrhnuto perfektním grafickým zpracováním, funkčním fyzikálním modelem (nafetovat se drogami, rozjet se na antigravitačních bruslích, nahodit štít, vyjet na strop, hodit granát mezi skupinku mutantů a nechat se výbuchem odmrštit před cyborga, následně rozšvihnutého laserovým mečem patří mezi nejlepší akční pasáže vůbec – a v System Shocku si jich užijete mnoho a moc), výtečnou hudbou a hlavně dabingem. Každičký email je atmosféricky namluven a vychutnáváte si každé slovo. To pochopitelně patří pouze pro CD verzi, kterou Vám tímto vřele doporučuji – také autoři v jednom rozhovoru přiznali, že disketovou verzi (osm disket, instalace trvala přes hodinu, jsem majitelem tohoto vydání) nikdy neměli vydávat, protože CD verze je díky dabingu zcela jinou hrou. Zbývá jen dodat, že více než desítkového hodnocení nejsem jediný zastánce. Redakce časopisu SCORE, ještě ve svých zlatých dobách, vyhlásila System Shock za nejlepší hru vůbec, těsně následovaná Dungeon Masterem. S tím má právě recenzovaná hra společnou zejména atmosféru a stísněné prostředí. Možná proto se u mne osobně dělí tyto dvě hry o pomyslné první mís 1000 to nejoblíbenějších her – za fantasy a scifi RPG. A pokud jste tuto perlu nikdy nehráli, styďte se a napravte to. Výkřiky pak pište sem do komentářů. P.S.- Druhý díl se vydal trochu jinou cestou, ale jinak mu také není moc co vytknout. Takže doporučuji.


Vzhledem k tomu, že je a zůstane jedinou zlatou medailistkou české výpravy, zřejmě je logicky i největší hvězdou v českých barvách :) Ameriku jste zrovna neobjevil :)


source: CulturaX

text: Proč přejíždět kvůli letadlu do Prahy, když letadlo může přiletět za vámi. Do bájného Londýna vás pohodlně dopravíme i z brněnského letiště v Tuřanech – za dvě hodiny. Anglie / Velká Británie je země, která určitě stojí za vidění. Právě zde pořádáme řadu zájezdů a eurovíkendů, díky kterým tuto zemi blíže poznáte a užijete si naplno, co vám nabízí včetně jejích překrásných míst či atrakcí. V současné době nabízíme až 20 poznávacích zájezdů do Anglie letecky. Mezi velmi oblíbené poznávací zájezdy Anglie / Velká Británie patří například To nejlepší z Londýna + PŘEDVÁNOČNÍ NÁKUPY (letecky z Brna). Věříme, že si Anglii zamilujete a budete se zde rádi vracet. Ovšem doporučujeme navštívit i další krásné země, nejen Anglii. Na vybrané místo vás dopravíme například letecky. Samozřejmě záleží na vašich preferencích. Vydejte se s námi za poznáním s poznávacími zájezdy z Brna a dalších měst České republiky, ale i Polska a Slovenska. Brno a další města se pro vás stanou začátkem dobrodružství, odpočinku a příjemně strávených dní, které stojí za to. Naše poznávací zájezdy do Anglie z Brna jsou pro všechny milovníky cestování a nových dobrodružství.


source: wikipedia

text: Tristan Bernard, vlastním jménem Paul Bernard, (7. září 1866, Besançon, Francie – 7. prosince 1947) byl francouzský dramatik, spisovatel, humorista, novinář a právník. Své divadelní hry psal pro „theatre de boulevard“, což byl žánr, jehož cílem bylo bavit středostavovské pařížské obecenstvo. Jeden z jeho nesčetných aforismů: „V životě se můžete spolehnout jen sám na sebe. Ale ani to nedoporučuju.“ Dílo Divadelní hry Le fardeau de la liberté 1898 Le seul bandit du village 1898 Une visite de nuit, 1899 La mariée du Touring Club, 1899 L'affaire Mathieu, 1901 La bande à Léon, 1902 Triple patte, 1905, napsáno společně s André Godfernauxem Le flirt ambulant, 1907 Les jumeaux de Brighton, 1908 Le petit café, 1911 Les phares Soubigou, 1912 Le prince charmant, 1914 Jules, Juliette et Julien, ou L'école du sentiment, 1929 Une amie d'Argentine, 1930 Le sauvage, 1931 Odkazy Související články Seznam francouzských spisovatelů Externí odkazy Francouzští dramatici Francouzští novináři Narození v roce 1866 Úmrtí v roce 1947 Muži Pohřbení na hřbitově Passy Narození 7. září Úmrtí 7. prosince Narození v Besançonu Úmrtí v Paříži


Delikatesy nahrazují Rusové polévkou z řepy, palačinkami či hovězím - iDNES.cz Delikatesy nahrazují Rusové polévkou z řepy, palačinkami či hovězím 20. října 2014 14:11, aktualizováno 14:11 Embargo na dovoz nutí Rusy nahrazovat evropské jídlo místními alternativami. Někteří podnikatelé bojují se sankcemi s nadsázkou. Restauraci specializující se na ústřice Oyster Bar například přejmenoval její majitel na No Oyster bar, tedy podnik, kde si ústřice prostě nedáte. Obchod s lahůdkami v Petrohradu. Je to teprve rok od jejího otevření, co musela oblíbená restaurace v moskevském Gorkého parku radikálně změnit image. Z Oyster Bar se přejmenovala na No Oyster Bar, jak píše BBC. Přeloženo do češtiny, ústřicový bar se změnil na bar bez ústřic.Korýši jsou jen jednou z mnoha věcí, které zmizely z Ruska po zavedení sankcí na dovoz potravin. „Museli jsme našim hostům vysvětlit, že místo ústřic teď budou jíst ruské maso a ryby,“ říká majitel restaurace Ilja Sochin. Hlemýždě a mořské plody tak nahradily hovězí burgery, polévka z červené řepy a palačinky bliny. „Změna jména na No Oyster Bar je tak trochu vtip. Ale sankce nás samozřejmě zasáhly, museli jsme úplně předělat celý koncept restaurace,“ přiznává Sochin. Cílem Putinových sankcí bylo zasáhnout evropské producenty jídla, pro které je Rusko hlavním trhem. Zasažena ale byla i rostoucí ruská střední třída. Museli se vzdát například španělské šunky nebo italského parmezánu. K žádnému většímu odporu ale nedošlo. Rusové podle průzkumů naopak věří, že sankce mohou nastartovat ekonomiku. Made in RussiaRegály v supermarketech se nevyprázdnily, změnil se ale jejich obsah. Třeba obchod v centru Moskvy nabízí v oddělení mléčných výrobků různé druhy sýrů jako eidam, goudu nebo ricottu. Při bližším zkoumání ale zákazník zjistí, že byly vyrobené v Rusku.To, co Rusové vyrobit neumějí, zatím zvládli dovážet z regionů mimo nařízené embargo. To sice vytvořilo tlak na ceny, nikoli však na vládu. „Lidé jsou klidní, protože 70 let museli snášet horší věci než tohle,“ nechal se slyšet jeden z obchodníků s odkazem na nedostatky a fronty za sovětské éry.Toleranci Rusů umocňuje také kampaň, která se na ně každý den řine z televizí: sankce jsou obrovská příležitost pro lokální výrobce zaplnit místo po zahraničních importech, hlásají politici. Ruští producenti ovšem namítají, že motto „ruské jídlo pro Rusko“ se snadno říká, ale hůř naplňuje.„V roce 1991 jsme chovali čtyři miliony krav, dnes jich je jen 1,5 milionu,“ stěžuje si ruský chovatel dobytka Matharu Singh. „Produkce masa se nedá zvýšit přes noc. Jsou to zvířata, ne stroje, chvíli to potrvá,“ podotýká.Podnikatelé také namítají, že nechtějí své plány stavět na sankcích. „Nikdo neví, jak dlouho budou trvat,“ vysvětluje šéf Národní asociace mlékařů Andrej Danilenko. Ptají se proto, co pro ně udělá vláda. Stěžují si přitom na vysoké úroky v bankách a nízkou státní podporu.Čtete rádi iDNES.cz? Podpořte nás svým hlasem v anketě Křišťálová lupa. Francouzské a italské lahůdky? Kdepak, v Kremlu už pár let vaří ruský šéfkuchař Konstantin Makridin. Zarytý přívrženec... celý článek Přísné stranické pokárání si vysloužila trojice poslanců levicové strany Spravedlivé Rusko, která v parlamentu... celý článek


iPhone 5 se začne prodávat v sobotu 15. října – Novinky.cz iPhone 5 se začne prodávat v sobotu 15. října Jeden z nejočekávanějších telefonů letošního roku – iPhone 5 - začne společnost Apple prodávat v sobotu 15. října. Tvrdí to alespoň Stephane Richard, ředitel francouzské pobočky operátora Orange. Upozornil na to server Redmond Pie. Zástupci Applu však zatím žádné datum oficiálně nepotvrdili. pátek 16. září 2011, 15:39 „Pokud budu věřit tomu, co jsem slyšel, iPhone 5 se začne prodávat 15. října,“ uvedl Richard. Jeho slova potvrzují i zahraniční pozorovatelé, podle kterých by měl být nový telefon společnosti Apple odhalen na konci září na tiskové konferenci a začít prodávat by se měl v průběhu října. Společně s iPhonem 5 by se měla objevit i pátá generace operačního systému iOS, která přinese přes 200 nových funkcí a vylepšení. [celá zpráva]


Postřikovače pro kvalitní a bezpečnou aplikaci - Články - Agromanuál.cz Postřikovače pro kvalitní a bezpečnou aplikaci 16. 10. 2016 Ing. Petr Harašta, Ph.D., Brno Mechanizace Zobrazeno 1949x V oblasti ochrany rostlin zaznamenáváme zavádění nových opatření, která jsou zaměřena na udržitelné používání přípravků na ochranu rostlin. Tyto požadavky jsou zacíleny na prevenci a omezování rizik plynoucích z používání přípravků na lidské zdraví a životní prostředí, jejichž dodržování by se mělo stát samozřejmostí. Na omezování rizik a udržitelnost systémů reagují i výrobci postřikovačů a často ve spolupráci s výrobci přípravků přicházejí s inovacemi, které usnadňují obsluhu postřikovačů, vylepšují postupy přípravy postřikové kapaliny, a také zpřesňují a zkvalitňují aplikaci přípravků. Asi největší kvalitativní posun lze pozorovat u samojízdných a návěsných postřikovačů. Samojízdné polní postřikovače Pokračuje nárůst zájmu o samojízdné postřikovače, které nahrazují návěsné nebo nesené typy. V porovnání s návěsnými stroji jsou pořizovací náklady samojízdných typů výrazně vyšší, avšak jejich nespornou výhodou jsou nižší provozní náklady při zvýšení pracovního výkonu. I přesto je třeba zvážit zejména využitelnost tohoto provedení postřikovačů pro aplikaci přípravků a soustředit se na konkrétní požadavky ochrany rostlin. Významným kritériem je rovněž jejich přepokládané využití v konkrétních podmínkách a pro konkrétní účely. Kalkulace pořizovacích a provozních nákladů, úspor pohonných hmot a aplikovaných přípravků při dosažení vyšších výkonů bývá většinou dosti složitá. Samojízdný postřikovač představuje efektivní řešení, zejména pokud bude pracovat na větších pozemcích. Vzhledem k vyšším pořizovacím nákladům je žádoucí jeho využití v průběhu celé vegetační sezony. Nové poznatky z oblastí technologií pěstování zemědělských plodin totiž jasně naznačují úzkou souvislost mezi intenzivnějším ošetřováním plodin v období jejich vegetace a vyššími výnosy. A právě u samojízdného postřikovače platí, že se zvyšujícím se počtem nasazení roste také úspornost těchto modelů. Při nákupu nového samojízdného postřikovače je třeba brát v úvahu celou řadu faktorů, které mohou mít významný vliv na jeho využití v konkrétních podmínkách podniku. Především je třeba zvolit vhodný typ pohonu a přiměřený výkon motoru, který bude odpovídat terénním a půdním podmínkám. Obecně při nákupu samojízdného postřikovače platí, že světlá výška by neměla být nižší než 90 cm a to i přesto, že se uvažuje o využití postřikovače pouze na rovinatém terénu. Větší světlá výška postřikovače umožní ošetřování vzrostlých porostů a polních plodin vysokého vzrůstu. Usnadňuje průjezdnost těmito porosty bez jejich většího poškození, a takto vybavené postřikovače mohou být jistou alternativou pro stále méně využívanou leteckou aplikaci přípravků. Ta byla kvůli nepřiměřené administrativě téměř zastavena. Přednostmi samojízdných postřikovačů jsou měnitelné rozchody kol (AGRIFAC až 320 cm) a již uvedená světlá výška, u řady typů také měnitelná (AGRIFAC až 200 cm), která je důležitým parametrem pro použití ve vysokých plodinách (kukuřice, slunečnice). Významnou vlastností těchto postřikovačů je také dokonalé odpružení. Právě na něm závisí stupeň průjezdnosti stroje. Nedostatečně odpružený model se špatně pohybuje na poli i na silnici, je pomalejší, má vyšší spotřebu PHM, hůře se s ním manipuluje, má nižší průjezdnost terénem bez ohledu na světlovou výšku. K dalším, využitelnost a výkonnost postřikovače zvyšujícím vybavením patří také systémy podpory vzduchem, případně výbava zrychlující plnění postřikovače. AKP MAF s podporou vzduchem - složený Hardi Alpha Evo Twin I přes větší zájem zemědělců o samojízdné postřikovače, návěsná provedení mají v ochraně rostlin i nadále svoje důležité místo. Pořizovací náklady jsou v porovnání se samojízdnými stroji nižší, ale srovnatelný pracovní výkon je jedním z důležitých ukazatelů volby. K návěsnému postřikovači je však třeba počítat se zdrojem energie - většinou traktorem, který je pro uvedení postřikovače do pohybu nezbytný. Ten musí výkonem odpovídat velikosti a energetické náročnosti postřikovače, aby jeho provoz odpovídal požadavkům a doporučením výrobce. Provozní náklady i výkon se blíží provozu samojízdných. Zvážení účelnosti a využitelnosti tohoto provedení pro aplikaci přípravků je také zde namístě. Ne vždy je totiž návěsný postřikovač vhodným řešením. Zejména pro použití ve vysokých plodinách, jako je kukuřice nebo slunečnice ve fázi jejich plného růstu a dozrávání, jsou návěsné postřikovače poněkud znevýhodněny nižší světlou výškou nejen samotného postřikovače, ale zejména traktoru. Návěsné postřikovače splňují díky svým parametrům (objem nádrže až 14 000 l a šířka ramen až 42 m) požadavky pro využití v podnicích hospodařících s větší výměrou půdy. Pozornost je v tomto případě věnována postřikovacímu rámu neboť při tak velkém záběru je nutná zejména jeho kvalitní stabilizace. V základním provedení postřikovačů by samozřejmostí mělo být vybavení: kvalitním písto-membránovým nebo membránovým čerpadlem o dostatečném výkonu dle velikosti samotného typu, bezpečně umístěné v rámu postřikovače; čtyř až pětinásobnou filtrací; přimíchávacím zařízením se spouštěním do pracovní polohy, vybavené tryskou na výplach obalů od přípravků, dle možností doplněné o systém bezkontaktního plnění přípravků do nádrže postřikovače; sestavou elektromagnetických ventilů (sekční ventily, hlavní, pojistný, řídící ventil); nerezovým rozvodem kapaliny na rámu s držáky pro trysky (nejčastěji dvou až pěti tryskové) vybavenými protiodkapovými ventily, dle možností elektricky ovládané; sáním z vnějšího zdroje a samostatným plněním C koncovkou; automatickým řízením dávk;y výbavou pro vnější očistu postřikovače po aplikaci. Inovace pro větší bezpečnost Většina významných výrobců každoročně přichází s dalšími a dalšími inovacemi, které většinu zejména renomovaných značek přivedly k naprosté dokonalosti jak vzhledem ke kvalitě aplikace přípravků a bezpečnosti obsluhy, tak i ochraně životního prostředí. V součastné době to jsou především: automatické vypínání sekcí, částí sekcí nebo jednotlivých trysek, satelitní navigace, automatické řízení náklonu ramen, přímá injektáž přípravků a v neposlední řadě i použití kompozitních materiálů na ramena postřikového rámu a nizkoúletové úpravy (protiúletové trysky, systémy podpory vzduchem, deflektory), které se významně podílejí na úsporách nejen času, ale i přípravků a zvyšují využitelnost těchto strojů i za zhoršených povětrnostních podmínek. Systémy podpory vzduchem významně zvyšují využití postřikovačů. Prodloužení časové využitelnosti postřikovače je zejména pro větší podniky významným efektem, kdy aplikace není závislá na optimálních povětrnostních podmínkách, ale umožňuje aplikaci i v době, kdy běžně vybavené postřikovače stojí. To se dále projeví na úsporách energie i finančních prostředků. Inovované regulace dávky (Hardi Dynamic Fluid4, Green Flow Plus) přinášejí zpřesnění rozdělení požadované dávky postřiku na pozemku zkrácením časové odezvy při změně otáček čerpadla postřikovače a kvalitativně zlepšují podélnou rovnoměrnost aplikace přípravků. Elektricky ovládané držáky trysek (např. Vario select) ve spojení se satelitními systémy umožňují okamžitou změnu dávky přepínáním trysek při aplikaci. Trysky s nejvyšší protiúletovou klasifikací, které umožní nejen poměrné zvýšení pracovní rychlosti, ale také maximální zkrácení ochranných vzdáleností pro aplikaci některých přípravků. Trysky a aktivním přisáváním vzduchu (např. HighTechAirPlus) umožňují měnit kapkové spektrum, a tím zvyšovat nebo snižovat protiúletovu klasifikaci trysky v závislosti na potřebách konkrétní aplikace. Dalším zkvalitněním aplikace je možnost vypínání sekcí nebo jednotlivých trysek (např. systém Seletron), což přináší kromě velmi přesné aplikace také úsporu postřiku např. eliminací přestřiků. Důležitými doplňky chránícími zdraví a bezpečnost obsluhy při ředění přípravků jsou uzavřené systémy pro bezkontaktní plnění přípravků do nádrže postřikovače (např. Easy Flow od Agrotop, systémy od POLMAC nebo BASF). Zde je vhodné zmínit také rychloplnicí zařízení EDDY od AKP. Tato „míchárna“ sice není namontována na samotném postřikovači, ale při jejím použití je eliminován kontakt obsluhy s používanými přípravky, případně dalšími prostředky včetně hnojiv. Postupně se začíná zavádět také výbava pro vnější očistu postřikovačů po aplikaci, která by měla být pravidelně prováděna stejně jako běžný výplach vnitřku nádrže a proplach rozvodů postřikovače a trysek. Podpora chemického průmyslu Již řadu let se i v naší republice zástupci chemického průmyslu podílejí na šíření informací spojených s projekty zaměřenými na minimalizaci rizik plynoucích z používání přípravků. Tyto projekty jsou podporovány Evropskou komisí a koordinovány Evropskou asociací ochrany rostlin (ECPA). Ochrana vody před znečištěním přípravků je řešena v rámci projektu TOPPS (Train Operators to Promote best management Practices & Sustainability). Projekt se zaměřením na bezpečnost používání přípravků řeší projekt SUI (Safe Use Initiative). Šíření informací, předvádění, školení jsou jen některé základní činnosti vyvíjené v rámci těchto projektů. V rámci projektů TOPPS jsou to zejména postupy, které snižují rizika znečišťování vody a vodních zdrojů jak z bodových (přeprava přípravků, příprava postřiků, aplikace, očista postřikovačů, likvidace zbytků přípravků), tak i difuzních zdrojů znečišťování (úlet postřiku, splach přípravků). V rámci projektu SUI jsou těmito opatřeními postupy zvyšující bezpečnost osob pracujících s přípravky, zejména pak používání ochranných pomůcek a využívání uzavřených systémů plnění přípravků do nádrží postřikovačů. 14. 07. 2019 Ing. Petr Harašta, Ph.D.; Česká společnost rostlinolékařská, Brno Mechanizace Zobrazeno 429x 15. 06. 2019 Ing. Petr Harašta, Ph.D.; Česká společnost rostlinolékařská, Brno Mechanizace Zobrazeno 507x 07. 05. 2019 Ing. Petr Harašta, Ph.D.; Česká společnost rostlinolékařská, Brno Mechanizace Zobrazeno 746x 24. 04. 2019 Ing. Petr Harašta, Ph.D.; Česká společnost rostlinolékařská, Brno Mechanizace Zobrazeno 710x 18. 03. 2019 Ing. Petr Harašta, Ph.D.; Česká společnost rostlinolékařská, Brno Mechanizace Zobrazeno 821x


text: Asistent poslance Chaloupky si stěžoval na korupci, sám teď čelí stíhání - iDNES.cz 16. července 2012 18:07, aktualizováno 18:07 Policie obvinila Vratislava Vařejku, bývalého asistenta poslance Otto Chaloupky (na snímku). | foto: ČTK "Došlo v tomto případě k zahájení trestního stíhání proti jedné osobě a není to pan poslanec Chaloupka," řekl iDNES.cz mluvčí protikorupční policie Jaroslav Ibehej. Poslanec bude podle informací iDNES.cz obviněný v nejbližší době, čeká se, až převezme usnesení o zahájení trestního stíhání. Sněmovna vydala Chaloupku k trestnímu stíhání v půlce června (více zde). Vařejka proti obvinění podá stížnost. "Přijde mi to absurdní. Celou dobu mne vyslýchali jako svědka," řekl serveru Aktuálně, který o obvinění informoval. Poslanec údajně svého tehdejšího asistenta nutil, aby mu dával část svého platu. Vařejka předal poslanci ve dvou obálkách celkem 37 tisíc korun. Poté na Chaloupku podal trestní oznámení. Podle policie si tím poslanec od Vařejky vynucoval úplatek za to, že mu bude dál dávat práci. Asistent si Chaloupkovy pokyny nahrál. Poslanec se hájí, že peníze od Vařejky šly podle předchozí domluvy na předvolební kampaň a charitu. Bývalý asistent se mu prý mstí za to, že ho propustil.


text: Samobor - městečko v severozápadní části Chorvatska, cca 20 km vzdálený od chorvatské metropole a 5 km od slovinské hranice. Leží na svazích Samoborských hor, na vstupu do romantického údolí potoka Gradne. Je to středověké městečko barokní architektury, které obklopuje široký horský věnec od Okić-gradu přes Pleševicu, Oštrc a Japetić do Žumberku. Zvlášť atraktivní jsou Anin dol a Grgosova jeskyně, nejkrásnější v severozápaním Chorvatku. Toto malebné městečko se zachovalým městským jádrem má dlouhou výletnickou a turistickou tradici a je kolébkou chorvatského horolezectví. Samoborský masopust, největší turistická akce, přiláká každým rokem veliký počet návštěvníků ze Záhřebu a okolí, jehož je oblíbeným výletním místem. A na oslavě se kromě koblih jedí i známé samoborské kremšnity, klobásy češnjovky s hořčicí a pije sladký bermet. Na západ od Záhřebu se nachází přírodní rezervace Žumberak – Samoborsko gorje. Vyznačuje se krasovými jevy, které jsou atypické pro oblast podél Panonské nížiny: hlubokými kaňony, bystrými říčkami plnými peřejí a rozsáhlými květinovými loukami. Charakteristickým rysem Žumberku je rovněž skutečnost, že i ve vyšších horských polohách žijí lidé v malebných vesnicích na strmých kopcích. Většinou se jedná o potomky proslulých chorvatských strážců moře zvaných uskoci, kteří pocházejí z města Senje na pobřeží Kvarnerského zálivu. Jelikož je část z nich řeckokatolického vyznání, tak zdejší vesnice krášlí četné malebné kostelíky. Jeden z nich stojí i na nejvyšším vrcholu pohoří Žumberačka gora, kterým je 1 102 m vysoká Sveta Gera. Na některých místech se pak jeden vedle druhého tyčí římskokatolický i řeckokatolický kostel, jako je tomu ve vesničce Dojutrovica. Úpatí pohoří Žumberak – Samoborsko gorje je pozvolné, zvláště vinorodná oblast Plešivica. Pro Samoborsko gorje jsou charakteristické i trsy vinné révy harmonicky zasazené do krajiny a četné hrady na okolních kopcích, například starý Samobor.


31. 10. 2012 Sleeping Dogs Když před nějakým tím měsícem vyšly Spící Psi, byl jsem poměrně překvapený nad nebývale kladným přijetím. Svým způsobem mi to dávalo smysl - vydat klon GTA v době, kdy už žádné GTA dlouho nevyšlo a kdy zároveň GTA5 není v přímém dohledu, je strategicky výhodný počin. Když ale někteří začali vyzdvihovat některé prvky dokonce nad úroveň GTA, říkal jsem si, že tohle bych měl zkusit. Počkal jsem si na výhodnější cenu z druhé ruky a šup s tím do plejstejšny. Sleeping Dogs jsou pokračováním hry True Crime, kterou jsem nikdy nehrál. Základní premisa je jednoduchá - s naším hrdinou jezdíme po městě, plníme hlavní dějové úkoly a sledujeme vývoj příběhu. Potud žádné překvapení. Atraktivita hry jednoznačně leží v lokalitě města jako takového. Hong-Kong je určitě výzva jak pro autory, tak pro hráče. Pokusit se zachytit jeho unikátní atmosféru (kterou máme zafixovanou zejména kvůli akčním filmům - ne snad tedy, že by mi šlo o nějaký realismus) a vykreslit na obrazovce akci ála Hard Boiled - jsem jednoznačně pro. Hlavní hrdina Wei Shen pracuje pro policii a jeho úkolem je proniknout do hloubi organizace Sun On Yee, ekvivalent mafie. To znamená, že celá hra má dva základní úhly pohledu - správným chováním a minimalizací ztrát a destrukce získáváme policejní zkušenosti, naopak za nespoutanou brutalitu a košaté kombinace útoků získáváme body pro podsvětí. Sebrané zkušenosti pak můžeme proměňovat na extra dovednosti, které ulečují průchod hrou - například se můžeme naučit krást auta tak, aniž by spustila alarm; anebo se neučíme během úspěšného útoku obrat protivníka o zbraň. Dopad těchto dovedností je na hře okamžitě znát a hráč tak má motivaci cíleně hrát tak, jaký druh zkušenosti zrovna potřebuje. Tento přístup k věci se mi velice zamlouvá, i když bych uvítal vyšší komplexitu. Nezávisle na tom můžeme ještě získávat "pouliční zkušenost", která je obvykle spjata s vedlejšími a náhodnými misemi. Dovednosti se pak odemykají automaticky a obvykle vedou k vylepšení efektů pokrmů a nápojů, které požíváme před misemi a které poskytují krátkodobou výhodu v jedné z několika oblastí. Jelikož se drtivá většina hry točí okolo pěstních kung-fu soubojů, je právě výběr poživatin a korespondujících efektů zásadní. Pouliční zkušenost také přidává na mapu tajné lokace a skryté předměty. Skutečně - Sleeping Dogs se odehrávají ve světě, kde jsou zbraně poměrně obtížně dostupné, neválejí se jen ta na ulici a dokonce i naši protivníci s nimi disponují jen velice výjimečně. To je na jednu stranu trochu škoda, protože mnoho odemknutelných dovedností vylepšují právě střelecké schopnosti - a přitom střeleckých misí je ve hře skutečně pomálu. Hlavní je tedy výměna názorů pomocí rukou a nohou. Bitky svým systémem ze všeho nejvíce připomínají vynikajícího Batmana v Arkham Asylum/City - to jest jedno tlačítko pro útok, druhé pro protiútok, třetí pro chycení nepřítele. Soubojový systém je ale mnohonásobně více tolerantní, takže na rozdíl od Batmana nám odpustí, když zmáčkneme něco navíc - hlavní je, aby dění na obrazovce co nejvíce připomínalo filmy od Johna Woo, což se docela daří. Zejména pak práce se střelnými zbraněmi - dojde-li na ně - je díky zpomalování času a funkčnímu krycímu systému skutečně podívanou. Vliv hong-kongských filmů je vidět i na jízdě vozidly - můžeme mezi nimi za jízdy přeskakovat (což je udělané MNOHEM lépe, než třeba ve Wheelmanovi - vypadá to sice praštěně, ale zábavně). Když jsem nakousl vozidla, tak se tím krásně dostáváme problémům Sleeping Dogs. Auta a motorky - s těmi trávíme také hodně času a právě na nich lze nejlépe demonstrovat, kde Sleeping Dogs ztrácejí cenné body. Auta se dají rozdělit v zásadě na dvě hlavní kategorie - ta, které vůbec nejedou a tak, která jedou ještě méně. Jejich ovládání je naprosto zcestné a realističtější 1000 je i pohyb Pac-Mana v bludišti. Motorky to sam v bledě modrém - prakticky z nich nejde vypadnout a to ani při maximální rychlosti a čelním nárazu do stěny. Podařilo se mi spadnout jen při nárazu do protijedoucího vozu - a i to není tak úplně jednoduché. Stručně řečeno - dopravní prostředky jsou zde jen kosmetická kulisa, ve které netkví pointa hry. Budiž, prostě nehrajeme GTA, jenom se přesouváme mezi misemi pomocí aut, nic víc. Jenže tahle kulisovost se postupem času propíše do celé hry. Samotný Hong-Kong je o velikosti jedné větší čtvrtě z GTA4. To samo o sobě ještě nemusí nic znamenat, ale přidejte si k tomu fakt, že svoboda pohybu je aplikovaná pouze na vybrané oblasti, obvykle silnice - a nikde jinde se nedá jít. Hra obsahuje spousty zdí (byť viditelných), kam se nemůžeme podívat. Dokonce ve hře nejsou ani letadla či vrtulníky, takže nějaké pohledy na město a přistávání na střechách mrakodrapů se nekoná. A jako bonus - ovládání kamery nám znemožňuje nějak pořádně se rozhlédnou - respektive pohlédnout vzhůru. Hong-Kong tak vypadá, jakoby byl nakašírovaný z papíru, kdy si nejsme jistí, zda jsou domy skutečně domy, protože připomínají pomalované lepenkové krabice bez pocitu hmotnosti. Rýpnu si také trochu do grafiky - většina aut vypadá jak z nějaké hry pro Playstation 2 a když narazíte na uličku s obchůdky, reprezentovanými nalepenými fotografiemi interiérů, musel jsem se pozastavit. A co ty ryby v akváriu, to má být vtip? Opravdu jde o hru z roku 2012? Byť pro Playstation 3 - nemyslím si, že je omluvitelné, aby vzdálenější objekty byly tvořeny jedním polygonem, potaženým texturou o rozměru 16x16 pixelů. Prostě to jako celek v pohybu nevypadá ani z poloviny tak dobře, jako GTA4 na téže platformě. Zároveň tam ale jsou místa, které jsou vymodelovaná detailně - například tržnice, hotel, některá náměstíčka a obecně místa, kde se má odehrávat něco důležitějšího. Domnívám se, že Sleeping Dogs pohání stejný motor, jako v případě Just Cause 2, který je na téže platformě naprosto skvěle vypadající a mimo jiné také dává hráči tu správnou sandboxovou svobodu. Sleeping Dogs "prostě ne" a nechápu, co k tomu mohlo autory vést. Povrchnost a kašírovanost hry pak pokračuje i v herních mechanismech. Výše jsem naznačil celkem vtipný koncept, jak nás hra koriguje v našem chování. Bohužel praxe je jiná. Po dvou až třech hodinách hraní se mi totiž odemkly nejzásadnější bonusy pro hledání tajných objektů, čímž se zásadně vytratila touha město (přes svou "velikost") zkoumat a experimentovat. Všechno se krásně vykreslilo na mapě a hra se tak smrskává v lineární chůzi za GPSkou. A jelikož je hra opravdu přímočará a město kolem nás můžeme vlastně ignorovat, nacházíme většinu tajných objektů tak nějak automaticky během hlavní dějové linie. Takže na konci hry, aniž bych se o to vysloveně snažil, mám posbíráno prakticky úplně všechno. Město se sice v rámci minimální kulisy chová uvěřitelně, ale fatálně zde chybí detaily. Ano, po přejetí civilisty přijede sanitka a když někomu vezmeme a fc4 uto, tak se nás snaží chytit a dát nám přes hubu. Jenže veškeré tyto aktivity (krom toho, že jich je málo) se pořád odehrávají podle stejného mustru, chybí v nich element náhody či překvapení, něco, co by mne bavilo sledovat. I chování police je předvídatelné a tak útěky zě žhavé zóny nemají prakticky žádnou šťávu. Prostě se chopíme volantu a se silou lokomotivy na kolejích rozbíjíme poldy a to se opakuje tak dlouho, dokud není poslední bengál v odstavném pruhu. Většinou tak do dvou minut. Nebylo by spravedlivé hře vyčítat, že nám neumožňuje dělat taxikáře nebo hasiče. Hra se jednoznačně soustředí na příběh a role postav, takže je logické, že policajt v přestrojení za mafiána nebude dělat rikšu. Jenže i příběh jako takový má celkem závažné trhliny. Pomiňme to, že je naprosto předvídatelný - to mi u akčního fláku opravdu nevadí. Ale že se autorům nepodařilo vyšponovat atmosféru pomocí trnité cesty vzhůru, to mi přijde u tohoto žánru her tristní. Wei Chen se po deseti letech v USA vrací do rodné domoviny a nikoho nezajímá, co tam vlastně dělal. Ne snad, že by v době moderních technologií, zejména z hlediska všemocné mafie, byl problém s dostupností informací. Wei Chen po dvou-třech naprosto banálních misích získá pověst rovného chlapa a je okamžitě přijat do rodiny a dokonce je představen nejvyššímu šéfovi. Ti, co o něm pochybovali, ho náhle mají za bratra. Celá zápletka je celkem obstojná, ale rychlost a intenzita podávání je zkrátka příliš hektická. Chybí zde úvod, stať a závěr - všechno je to takový chumel. A to pomíjím fakt, že ani naší postavě by těžko policejní presidium odpustilo vraždění civilistů, ke kterému tu a tam dojde. Wei Chen dostane prostě menší prémie. Hra má také několik primitivních miniher s natolik benevolentním časovým limitem, že je to až k smíchu. Můžeme se nechat masírovat od prostitutek a prostitutů, ale nic, co by naznačilo nějakou politickou nekorektnost, či alespoň náhled na prso. Nic z toho se nekoná. Sleeping Dogs jsou prostě strašně povrchní hrou. Nejdou do hloubky prakticky v žádném aspektu. Nemohu ale říci, že by hra nebyla zábavná nebo že by neměla světlé momenty. Pro mne byla hlavní motivace k hraní jasná - dialogy a charaktery. Přestože obsah rozhovorů není nic světoborného, jejich kontext a zasazení je prostě skvělé. Postavy jsou dobře vykreslené a vždy se těším, jak okomentují můj další čin. Kupříkladu paní Chu, matka jednoho z menších šéfů mafie, má opravdu talent na velkou tučnou zabíjačku pomocí sekáčku na maso - pro tu jsem pracoval moc rád. Navíc dobrá třetina hry je v originálním čínském (kantonském?) jazyce, což přispívá atmosféře. A modely postav - zejména tedy hlavního hrdiny - patří k tomu lepšímu, co hra nabízí po grafické stránce - a tak jsou animačky mezi misemi skutečně odměnou za hraní. Bonusů má hra ale více - krom desítek tajných objektů (byť viditelných na mapě) si můžeme kupovat či jinak získávat oblečení, také s 1000 e mi líbila šňůra miniúkolů s čištěním města od drogových dealerů a můžeme si také zaskočit na karaoke. Vždy jsem ale narazil na problém jisté zbytečné primitivnosti. Identifikace dealera skrz kameru probíhá prostě tak, že se nám označí na obrazovce. Minihra "fast talk", kdy máme jakože ukecat nějakou osobu, se vždy děje stiskem jediného (a vždy toho samého) tlačítka. Při karaoke jen mačkáme páčku nahoru-dolů. A i komba v bitkách se obvykle dějí jen změnou rytmu mačkání jednoho tlačítka - to je na kung-fu prostě málo. Tohle je prostě strašně povrchní a vadí mi to. Jeden z nejsvětlejších momentů celé hry je pak pobíhání s bezdrátovou jednomužnou rozbruskou (a vůbec celé servírování násilí). Sleeping Dogs klidně snesou srovnání například s Mafií 2. Tam, kde české dílo zápasí s naprostou průměrností, tam Sleeping Dogs poskytují celkem chutnou krmi bez věšení bulíků na nos. Sleeping Dogs jsou prostě přiznanou jednoduchou hrou na tři odpoledne, ideální k popcornu. Podle vašeho názoru na GTA se vám bude chvílemi líbit více, chvílemi méně. Já jsem byl po většinu času hry mírně zklamaný, i když tu a tam jsem se bavil skutečně skvěle (například v misi, kde je naprostá tma a nepřátelé mne oslňují baterkami na zbraních - to byla chytře vymyšlená přestřelka, kdy jsem měl pocit, že hraju něco, co jsem ještě nikdy nehrál). Celá hra na mne působí, jakoby byla původně designovaná, jako trojrozměrný Final Fight (netahat sem prosím odpudivý Final Fight Streetwise), případně jako Fighting Force. Napovídá tomu styl boje, dovedností, přímočarost, povrchnost. Pak se jakoby někdo rozhodl, že bude dobrý nápad to zasadit do rádoby otevřeného světa. V ten okamžik se Sleeping Dogs začnou chtě nechtě srovnávat s GTA a začne to skřípat. Pokud ale nehledáte nástupce GTA série, je tato hra s hodnocením 7/10 vhodný kousek k doporučení. Já ale čekám na jaro 2013, kdy snad konečně vyjde GTA5 - a to bych rád doporučil každému, komu tento žánr chybí. Sleeping Dogs nejsou dobrou substitucí. K této hře nemá smysl se vracet. Ale je to škoda, autoři by to jistě svedli, kdyby dostali prostor. Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


text: Miloslav Stingl (19. prosince 1930 Bílina – 11. května 2020 Praha) byl český cestovatel, etnograf a spisovatel, který osobně poznal řadu domorodých kultur a zpracoval své zážitky v četných knihách. Byl čestným náčelníkem indiánského kmene Kikapú (Kickapoo). Osobní život Narodil se v Bílině, jeho otec pracoval jako důlní inženýr. Vyrůstal se sestrou Hedvikou. Z Bíliny se musela jeho rodina odstěhovat, když Sudety v roce 1938 obsadilo nacistické Německo, nejprve do Kosmonos a poté do Rakovníka, kde rodina prožila většinu války. Po válce se rodina přestěhovala do Karlových Varů, které považoval za svůj domov. Po únoru 1948 ještě jako neplnoletý se spolužáky šířil protistátní letáky, odsouzen byl k podmíněnému trestu. Vystudoval mezinárodní právo na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy, poté dálkově tamtéž vystudoval etnografii. V letech 1962 až 1972 pracoval v Akademii věd, kde odpovídal za výzkum mimoevropských národů, jejich kultur a umění. Poté z Akademie odešel a byl spisovatelem na volné noze. Od roku 1980 žil v Praze. Nikdy nebyl členem žádné politické strany nebo politického hnutí, spolupráci s vojenskou zpravodajskou službou v 50. letech odmítl. V roce 1977 podepsal Antichartu (bez znalosti textu Charty 77), na což podle svých vlastních slov nebyl hrdý. Byl ženatý a měl tři děti. Byl skautem, jeho skautská přezdívka zněla Mauglí. Zemřel dne 11. května 2020 ve věku 89 let. Je pochován na Vyšehradském hřbitově (hrob 15-37). V roce 2020 byla v jeho rodišti Bílině postavena jeho socha, vyrobená z jednoho kusu dubového dřeva. Cestování a spisovatelství Jeho první zahraniční cesta byla do Tuniska. Po celý život konal rozsáhlé cesty a expedice, během nichž navštívil 151 zemí na všech kontinentech. Jeho hlavní zájem patřil obyvatelům navštívených zemí, například Mayům, Polynésanům, australským Aborigenům, Inuitům (Eskymákům) atd. Stingl dokázal komunikovat nebo se částečně domluvit 17 jazyky. Asi nejexotičtější z nich byl jazyk papuánského kmene Kumů. Ostrov Nová Guinea procestoval v době, kdy mezi zdejšími kmeny ještě přežíval kanibalismus a rituální lov lebek. On sám byl mezi Papuánci na Nové Guineji svědkem kanibalské hostiny. O Guineji prohlásil: „Byl jsem tam již desetkrát... Nachází se tam 839 kmenů, některé ještě žijí v době kamenné, každá z vesnic je úplně jiná a mluví jiným jazykem.“ Jako jeden z prvních Čechoslováků cestoval po Haiti, které popsal jako zhroucený stát, kde „měl člověk pocit, že neexistuje stát. Každý člověk se staral sám o sebe, neexistovalo veřejné zdravotnictví, policie.“ Ve své knize Sex v pěti dílech světa popsal sexuální zvyky a obyčeje různých národů. Například na Markézách ve Francouzské Polynésii podle Stingla existoval zvyk, že se nevěsta musela během svatební noci vyspat se všemi muži přítomnými na svatbě. Během svých cest strávil v zahraničí 19 roků. Při svých pobytech působil také na zahraničních univerzitách a vědeckých ústavech. Zároveň byl díky této činnosti přijat i do Société des Américanistes při UNESCO v Paříži a rovněž do Société des Océanistes při UNESCO. S příslušníky řady domorodých, zejména indiánských a tichomořských etnik, se Miloslav Stingl mimořádně úzce sblížil. Jeden indiánský kmen ho dokonce zvolil svým náčelníkem. Stinglovo indiánské jméno zní Okima – v překladu „Ten, který vede“. Stinglovo zvolení náčelníkem muselo ale schválit československé ministerstvo zahraničí. Od mládí se věnoval literatuře. Ve své spisovatelské činnosti využíval i poznatků získaných při zahraničních cestách a vědecké činnosti. Napsal 41 knih, které vyšly ve 239 vydáních v úhrnném nákladu 16 milionů 919 tisíc výtisků. Byl tak dlouhodobě jedním z nejpřekládanějších a v cizině vydávaných českých spisovatelů, byl členem Obce spisovatelů, dříve i členem Svazu českých spisovatelů a Svazu československých spisovatelů. V cizině pak tvořil i knihy představující a propagující jeho vlast. Napsal například knihu o západočeských lázeňských městech, o Praze a knihu „Čechy“. Rovněž byl vyzván, aby Českou republiku představil v rozsáhlém reprezentativním díle „Co je v Evropě nejkrásnější“. Při svých cestách pořizoval rozsáhlé obrazové a filmové záznamy, celkem 510 hodin obrazového materiálu. Z jeho části například připravila německá veřejnoprávní televize 33dílný televizní seriál nazvaný Kolem světa s Miloslavem Stinglem (v České republice ho převzala a vysílala Česká televize). Pro Slovenskou televizi připravil seriál o Indiánech, nazvaný Předkové a potomci Vinetoua, atd. Větší část Stinglových obrazových materiálů však nebyla dosud použita a je uložena v sejfech. Stingl také moderoval cestopisný cyklus Československé televize nazvaný Klub cestovatelů. Připravoval také četné pořady pro rozhlas i mnoho článků pro různé noviny a časopisy. Byl předsedou redakční rady měsíčníku „Latinská Amerika“, který s několika přáteli v roce 1965 založil, a tehdy i místopředsedou Československé společnosti přátel Latinské Ameriky. Byl mu věnován televizní medailon GEN – Galerie elity národa, vystupoval v televizních pořadech Na plovárně (moderátor Marek Eben), Všechnopárty (moderátor Karel Šíp) a další. Cestovatel Jiří Kolbaba řekl, že Stingl je mu velkým vzorem. Napsal několik povídek a filmových scénářů pro celovečerní filmy, např. „Eržika se vdává“ nebo „Cizí peníze“, které zatím nebyly realizovány. V Latinské Americe napsal např. španělsky knihu Nicaragua nebo zpracoval dílo Náboženství jihoamerických Indiánů Mapuche. Pro Český rozhlas připravil celou řadu děl, mimo jiné upravil a zpracoval jedinou zachovanou předkolumbovskou divadelní hru Ollanta. Dále napsal řadu rozhlasových pořadů, např. o J. W. Goethem, a hodně pohádek, např. Želva s flétnou, Opičák Mazabi či Rubínová kravička. Jeho nejvýznamnějšími pracemi jsou – jen cizojazyčně – vydaná díla Umění a kultury Indiánů a Eskymáků Severní Ameriky, Umění a kultury původních obyvatel Austrálie a Oceánie či Umění starého Mexika (je spoluautorem). Dílo Hvězdy a lidé (1962) Angatar, tvůj kamarád z Grónska (1965) Indiáni bez tomahavků (1966) Indiáni na válečné stezce (1969) Indiánský běžec (1969) Za poklady mayských měst (1969) Ostrovy lidojedů (1970) Indiáni, černoši a vousáči (1970) Poklady piráta Morgana (1971) Ukradený totem (1972) Poslední ráj (1974) Tajemství indiánských pyramid (1974) Neznámou Mikronésií (1976) Siouxové bojují dál (1976) Indiánský oheň (1977) Uctívači hvězd (1980) Očarovaná Havaj (1981) Indiáni včera (1982) Synové Slunce (1985) Války rudého muže (1986) Smrt v ráji (1988) Černí bohové Ameriky (1992) Vládcové jižních moří (1996) Gri-gri aneb Přiznaný půvab a zastřená tajemství Seychelských ostrovů (spoluautor, 1999) Kámen a sen (1999) Poslední svobodný Indián (2001) Poslední z velkých indiánských bojovníků (2001) Indiáni zlatého Slunce (2003) Indiáni stříbrné Luny (2003) Vládcové ráje (2005) Sex v pěti dílech světa (2006) Havaj je nejlepší (2006) 2012: Mayové, jejich civilizace a zánik světa (2010) Ostrovy krásy, lásky a lidojedů – díl první (2011) Vudu, zombie, karnevaly (2015) Stingl Miloslav – Biografie cestovatelské legendy (2015) – souborná autorizovaná biografie, autor: Adam Chroust Sex v pěti dílech světa (2017) – audiokniha, načetl Tomáš Jirman Odkazy Reference Externí odkazy Distingovaný český etnograf a exotické světy intenzivní a pestré erotiky Zádušní mše za Dr. Miloslava Stingla, bazilika sv. Petra a Pavla na Vyšehradě, 22. května 2020 – poslední foto na blogu Čeští spisovatelé 20. století Čeští spisovatelé 21. století Čeští cestovatelé Čeští fotografové Čeští amerikanisté Čeští etnografové Čeští skauti Čeští cestopisci Čeští dobrodruzi Čeští polygloti Nositelé ceny Magnesia Litera Nositelé Stříbrné medaile předsedy Senátu Čestní občané města Karlovy Vary Narození v roce 1930 Narození 19. prosince Narození v Bílině Úmrtí v roce 2020 Úmrtí 11. května Úmrtí v Praze Muži Pohřbení na Vyšehradě


Volkswagen ID.R - první rekord v Bráně do nebes - Sport - Autokaleidoskop Volkswagen ID.R - první rekord v Bráně do nebes Neobvyklá jízda na limitu, pozoruhodné fotografie a první rekord na úpatí hory Tianmen Mountain! Volkswagen vytyčil se závodním elektromobilem ID.R velký milník v Číně a elektromobilitu posunul doslova na vrchol. Francouz Romain Dumas absolvoval 99 ostrých zatáček horské silnice, vinoucí se k hoře Tianmen, za 7:38,585 minuty. Zatím se nikdo o nic podobného nepokusil. Vůz ID.R je v současnosti držitelem traťových rekordů na Pikes Peaku (USA) a na Festivalu rychlosti v Goodwoodu (GB). Kromě toho také zajel nejrychlejší kolo v kategorii elektromobilů na Severní smyčce Nürburgringu (D). „Tianmen Shan Big Gate Road“ na úpatí hory Tianmen je opravdu nevšední výzvou. Romain Dumas přistupoval k „čínské výzvě“ o délce 10,906 kilometru až k „Bráně do nebes“ – 131,5 metru vysokému skalnímu útvaru – s respektem i odvahou. Celkem 99 zatáček, z nichž některé mají poloměr pouhých šest metrů, je propojeno krátkými rovinkami, ale také rychlými úseky s táhlými zatáčkami, na nichž bylo možné dosáhnout rychlosti jízdy až 230 km/h. Jízda zahrnovala rovněž intenzivní brzdění v extrémně úzkých tunelech. Dumas zvládl tyto extrémní jezdecké výzvy bravurně, a to v novém oficiálním rekordním čase. ID.R je poháněn dvěma elektromotory s celkovým nejvyšším výkonem 500 kW (680 k) a jezdí na speciálně vyvinutých pneumatikách Bridgestone Potenza. Speciálně pro pokus o rekord se závodním vozem ID.R byla na hoře Tianmen vytyčena notářsky ověřená startovní a cílová čára. Romain Dumas (F), Volkswagen ID.R „Na tuto rekordní jízdu na hoře Tianmen budu jistě navždy vzpomínat jako na můj nejúžasnější úkol. Jsem hrdý, že jsem s elektromobilem Volkswagen ID.R stanovil rekord v Číně. Vzhledem k nemnoha dostupným informacím a zkušebním jízdám, které jsme předtím absolvovali, to byla enormní výzva. Trať je neuvěřitelně úzká a plná zatáček. Ale díky výkonu elektromobilu ID.R mi jízda přinášela neuvěřitelné potěšení. Na krátkých rovinkách byl velkou výhodou obrovský točivý moment, na rychlých úsecích zvýšila adhezi aerodynamika.“ VW 4.9.2019


text: Designer podivných BMW navrhl městské vozítko. A je hodně... odvážné Milovaný i nenáviděný automobilový návrhář Chris Bangle je nejznámější svojí prací pro BMW, kterému mezi lety 1992 a 2009 vtiskl nesmazatelný design prakticky celé modelové řady. Jenže pokud považujete některé jeho dosavadní kousky za podivuhodné, tak jste ještě neviděli ten úplně poslední. REDS od designéra Chrise Bangla. Zdroj: CHTC Group Auto, které vypadá jako by vypadlo z kresleného seriálu na Cartoon Network, je Banglovou prací pro čínskou společnost CHTC Group (China Hi-Tech Group Corporation). Ta v současné době vyrábí hlavně stroje pro textilní průmysl, ale chce se v budoucnu pustit do světa elektrických užitkových aut a právě i městských elektromobilů. Návrhem prvního malého elektrického vozu, nazvaného "REDS", byl pověřen právě Bangle a výsledek je vskutku nevídaný. Autíčko s negativně skloněným čelním sklem měří na délku jen necelé tři metry a má dosahovat absolutně minimálního poloměru otáčení, takže manévrovatelností překoná třeba i vozy Smart a jim podobné. Aby toho nebylo málo, má být útlý vnitřek variabilní a použitelný jako jakási mobilní kancelář. CHTC Group slibuje otočná křesílka, vyklápěcí stoleček a také sedmnáctipalcovou obrazovku, fungující v roli navigace i pracovního nástroje. Pohon má na starost blíže neurčené pohonné ústrojí sestávající z elektromotoru, baterií a také solárního střešního panelu – patrně kvůli jeho ploše má vůz tak neobvyklé tvary v horní části. Kdyby ani tohle všechno nebylo dostatečně podivné, tak REDS, primárně určený pro čínský trh, bude mít svou premiéru na autosalonu v americkém Los Angeles již tento týden. Nejznámější BMW od Chrise Bangla najdete v galerii. Italové chystají luxusní retro auto. Inspirovala je stará Maserati Řídit parádní italský roadster ve stylu Maserati padesátých let je zřejmě snem nejednoho bohatého klienta studia Ares...


Vyživujúci olej Trnka | To si VEMZU. To musím mať! Vyživujúci olej Trnka 15,90 € –5 % Ideální během těhotenství, kdy podporuje elasticitu pokožky a působí preventivně proti výskytu strií. S vysokým podílem kyseliny křemičité posiluje podkožní vazivo a aktivuje látkovou přeměnu pokožky. Olej s výtažky z trnkových květů, březových listů a třezalky má ochranný a hřejivý účinek, jojobový olej udržuje pokožku vláčnou. Dr.Hauschka Trnkový pěstící olej čerstvě voní, a je dále vhodný jako posilující a ochranná péče pro jemnou dětskou pokožku. Během těhotenství a zeštíhlovacích kúrách - vyhlazuje při výskytu strií.Aktivuje zralou pokožku, chrání a posiluje dětskou pokožku. Slunečnicový olej (Helianthus annuus), Trnka obecná (Prunus spinosa), Bříza bělokorá (Betula alba), Jojobový olej (Simmondsia chinensis), Třezalka tečkovaná (Hypericum perforatum), Éterické oleje (Parfum), Linalool Limonene Geraniol Citronellol Citral Kumarín (Coumarin), Farnesol Eugenol Katalógové číslo 4020829007888 Vyživujúci olej Citrón Lemongrass DR. HAUSCHKA Šípkový olej Rosehip Oil PURE INIKA ORGANIC Šípkový olej Rosehip Oil ENRICHED INIKA ORGANIC