Kdy si udělat těhotenský test? - str. 93 @silva777 Kamarádka říkala, že ta spodní je silnější, ale já v tom rozdíl nevidím, co ty si myslíš? @petiiiska taky si myslim, že ta spodní je nejsilnější. Když se kouknu na vrchní a dolní, tak už se na spodní něco rýsuje. No každopádně ted tomu nech aspon dva dny a už se uvidí líp 🙂 hcg se zdvounasobuje každý 2-3dny. Takže jestli to vyšlo, tak bude už pěkný duch 🙂 @silva777 Zítra bych asi ani neměla kdy testovat, koupím Dr. Maxe a otestuji v pondělí... Jsem na to teda zvědavá ač si myslím, že to je asi marný... @petiiiska taky jsem na to teda zvědava, buď a nebo 🙂 držím palce.. @silva777 děkuji, že jsi jedna z mála, která se mnou ještě věří v pozitivní test 🙂 @petiiiska peti já ne že bych neverila ale když proste nic nevidim tak ti nebudu psat ze vidim.... hcg se zdvojnasobuje ... a test zachycuje 10hcg... když uz s jich dělala víc dle mě by tam byl znatelny rozdil...já nevidim nic... zkus za dva dny... už by to bylo znatelné... @keny123 jasný, já to chápu, taky mám v plánu se na to zítra vykašlat a zkusit Dr. Maxe až v pondělí 😉 Snad tam něco najdu a nebude bílo... no, uvidíme... Testy jsou ze čtvrtka večer, pátka ráno a soboty ráno, takže jdou celkem po sobě. Uvidíme co v pondělí... @petiiiska taky zkusim v pondělí.. vím ,,,touha po prckovi je neuvěřitelná....neboj...všecko bude x-) Ženy co myslíte? Je tam? Je silnější? Na to, že to je po dvou dnech, tak mi přijde, že nic moc... Koukám, že ta fotka se mi otočila, tak se omlouvám. Ale to je normální , že takto brzo ( ani ne po vynechází mens., jestli jsem dobře koukala do diskuse ) , ta čárka nemůže být po 2 dnech o hodně silnější. @pety91 jenže v mé situaci už by mělo být něco vidět, pokud byla ovulace tak brzy... @petiiiska jo, na tom spodním testu je to docela už vidět 🙂 takovýho ducha jsem měla jak jsem ti psala a dnes už mi o něco zesílil 🙂 potichu gratuluju 😉 @silva777 raději negratulovat, zatím jsi jediná kdo se mnou něco vidí...bojím se, že to nic nebude, po dvou dnech už by měla sílit... @silva777 Ještě jednou posílám ty testy neotočené, nechápu, proč se to předtím otáčelo... @petiiiska prosimte...... nevim co říct.nic tam není...kdy byla ovulace? možná na te poledni fotce druhej od spodu vidím stín..no uvidíme @keny123 Tam mi taky přijde vidět víc, ale nevím...podle mě by měla sílit víc...asi to nic neznamená... @petiiiska no..tak nejak...reknes kdy byla ta ovu? @keny123 a co ty a tvůj test? @petiiiska no já nic... a začíná mit ms... takže 1dc... ale jdeme směle dááll @keny123 to nevím, ale asi brzy, tipuji 8DC nebo tak nějak, 7DC večer byl totiž sex, kdy jsem mohla otěhotnět... no ale jak to tak vypadá, tak stejně asi nic.... @keny123 tak hodně štěstí 😉 @petiiiska no ještě potrebuji vedet kolikáty dc jsi 🙂 kolik dni ubehlo od ovulace už.. @petiiiska jà ho tam vidím krásně 🙂 mě taky pomalu sílí. Někomu se hcg vylučuje pomalu. Nevěš hlavu 😉 atřeba si měla ovu později a spermie vydržej až pět dní v těle 🙂 @petiiiska teđ mě napadlo, jak si měla to krvácení, tak to nemuselo být nidační, ale ovulační. Dá se to lehce s tím zaměnit. Takže bys měla teda ovu 12DC, to je 4dny po styku, a bude z toho holčička 😃 a hcg by ti rostlo akorat 🙂 Ahoj holky, chci se zeptat, kdy je dobré udělat si TT, aby bylo něco vidět? S manželem se snažím teprve měsíc, čekám, až příjde MS, bolí bolí, ale ona nikde. Mám ji celkem pravidelnou (co 28 dnů). Antikoncepci neberu už nějaké 3 roky. Dnes mám 3. den zpoždění. @val2015 tak už můžeš,,s vynechanou ms se má dělat...ovšem bere se že ovulace je v puulce cyklu... ale může byt i později...držím pěti 🙂 @keny123 Zítra z rána teda testnu 🙂 Jinak příznaky žádné nemám, jen mi teda přestala chutnat káva, což je pro mě základ dne 😃 Uvidíme zítra @val2015 klidne zkus hned jestli máš test s citlivostí 10 🙂 @petiiiska no otázka je jak dlouho jsi po ovulaci. Ale já tam nevidím nic...


Jak ušetřit na povinném ručení? | prochlapa.cz Jak ušetřit na povinném ručení? 31. 07. 2017, autor: prochlapa.cz Každý motorista musí někdy řešit nákup povinného ručení, případně má zájem o kontrolu ceny, zda neplatí za povinné ručení u stávající pojišťovny příliš mnoho peněz. Jak tedy zjistit tu nejvýhodnější cenu? Nejlepším způsobem, jak je možné ušetřit na povinném ručení je zadat informace o pojistníkovi (o tom, kdo pojišťuje vozidlo) a informace o vozidle do srovnávače cen povinného ručení. Informace zadávejte pravdivě, včetně bonusů nebo případných malusů. Srovnávač povinného ručení dle zadaných informací vypočítá aktuální ceny povinného ručení pro váš vůz a přehledně je zobrazí na stránce s výsledky. Vy si poté již jen zkontrolujete jak je vaše stávající povinné ručení výhodné, případně pokud sjednáváte nové povinné ručení, vyberete si povinné ručení dle vašich představ a potřeb. U výsledků srovnání povinného ručení si vždy můžete zobrazit, co dané povinné ručení obsahuje, výši pojistných limitů a možnosti doplňkových připojištění. SPOČÍTAT POVINNÉ RUČENÍ ONLINE >> Proč jsou ceny povinného ručení rozdílné? Ceny povinného ručení ovlivňuje bonus případně malus, dále také výše pojistného plnění, frekvence plateb (zda platíte ročně, pololetně či čtvrtletně). Do ceny povinného ručení se dále promítá cena za nepovinná doplňková připojištění (připojištění skel, zavazadel, úrazu přepravovaných osob a řidiče, rozšířené asistenční služby a další). Co je to bonus a malus? Bonus, případně malus je velice důležitý parametr pro výpočet vašeho povinného ručení. Jedná se o aktuální stav vašich bezeškodných měsíců po dobu pojištění. Zjednodušeně řečeno jedná se o počet měsíců bez způsobené nehody. Za každých 12 měsíců jízdy bez nehody a placení povinného ručení získává řidič nárok na slevu z povinného ručení. Mercedes nejspíš také bude platit obří pokutu za aféru dieselgate Jeden by si myslel, že aféra dieselgate, kterou odstartoval koncern Volkswagen, je už u konce. Os...


source: fineweb

text: Je nám, líto, ale v tomto hotelu nelze sbírat noci do věrnostního programu Welcome Rewards®. Nemáme vlastní fotografie tohoto hotelu. Hotel South China Tourism Hotel je umístěn v lokalitě Dadonghai, Sanya, Čína PROPERTY TYPE VACATION HOTEL- BUSINESS HOTEL- BUSINESS/SEMINAR HOTEL YEAR BUILT 1992 YEAR REMODELED 2007 RATINGS STARS 4 STARS ADDITIONAL HOTEL DESCRIPTION SOUTH CHINA TOURISM HOTEL IS A 4 STAR HOTEL WHICH IS LOCATED AT THE SIDE OF THE EAST CHINA SEA. IT IS A GOOD PLACE FOR SPENDING VACATION TOUR INTERNATIONAL MEETING WITH COMPLETE SETTINGS. 198 ROOMS ARE AVAILABLE FOR YOU. GUEST CAN ENJOY FREE WIFI IN PUBLIC AREA AND FREE WIRED INTERNET AND FREE WIFI IN ROOMS GYM NEWSPAPER AND 2 BOTTLES OF MINERAL WATER. ALL THE ROOMS HAS THE VIEW OF SEA OR GARDEN ARE EQUIPPED WITH SATELLITE TV IDD MINI BAR AND A WELL DECORATE BATHROOM. A CONFERENCE ROOM WITH MAX CAPACITY OF 70 IS OFFERED TO HOLD MEETINGS. CHINESE RESTAURANT MAINLY DEAL S IN CONTUGUEE DISHES NEW HAINAN DISHES AND FRESH SEAFOOD. THE WESTERN RESTAURANT PROVIDES WITH THE GUESTS ORIGINAL RUSSIAN DISHES KYOTO CUISINE WILL SATISFY YOU WITH JAPANESE FOOD. YOU WILL GET FULL RELAXATION IN RECREATION CENTER WHERE SERVES MASSAGE TENNIS BILLIARDS AND FISH CURE HOT SPRING ETC. Tento hotel nenabízí bezbariérový přístup. Pokud požadujete pokoj vybavený pro bezbariérový přístup, vyberte si jiný hotel. Zobrazené ceny platí pro jednu nebo dvě dospělé osoby na jeden pokoj za noc. Na další osoby, děti a přistýlky se mohou při přihlášení uplatňovat další poplatky. Ceny závisí na dostupnosti a nemusejí zahrnovat daně nebo další poplatky, které příslušný hotel uplatňuje. Některé ceny mohou vyžadovat zvláštní identifikaci. Započítali jsme veškeré poplatky, o kterých nás hotel informoval. Přesná výše poplatků se však může lišit, například v závislosti na délce pobytu nebo typu rezervovaného pokoje.


Pojišťovna slouží primárně pro pojištění, spořit v ní si dvakrát rozmyslete. Spočítat správně všechny poplatky u investičního životního pojištění je těžké, navíc jsou ve srovnání s ostatními...


Upozornění pro pejskaře: Od ledna je čipování povinné, za neoznač... 11. 12. 2019 9:54 ČR - Chovatelé v České republice mají zhruba poslední tři týdny na to, aby své psy nechali u soukromého veterinárního lékaře označit mikročipem. K 1. lednu 2020 bude na základě novely veterinárního zák... Litvínovský útulek nezachraňuje jen psy, pomohli i poraněnému kos... 11. 12. 2019 9:47 Litvínov - Do záchranné stanice pro volně žijící živočichy Falco na Litoměřicku poputuje poraněný kos, kterého má v dočasné péči litvínovský útulek pro psy. V Horním Jiřetíně se chystají vánoční koncerty, zazní i středověk... 11. 12. 2019 9:37 Horní Jiřetín - Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Horním Jiřetíně zve v prosinci na zajímavá hudební setkání. První se uskuteční 15. prosince,kdy prostory kostela rozezní soubor Schola Gregoriana Pragensis. 11. 12. 2019 9:10 Most - Hyundai v České republice spouští předprodej nové generace modelu i10. Zcela nový Hyundai i10 nabízí nejrozsáhlejší bezpečnostní výbavu ve své třídě a široké možnosti v oblasti konektivity. Ve standardní výbavě Start je mod... Na trzích, parkovištích i jinde v ulicích na Mostecku je nyní víc... 11. 12. 2019 9:05 Mostecko - V ulicích mosteckého okresu se tento měsíc začalo pohybovat více policistů. Důvodem je předvánoční nákupní shon, který každoročně využívají i kapsáři. Toto období je velký lákadlem zejména pro pachatele majetkové trestn... Tři podnapilí mladíci si ustlali v ulicích Mostu. V zimním počasí... Most - Třicet minut po půlnoci se na linku 156 obrátila žena, která uvedla, že venku před vchodem sedí neznámý mladík, který je pravděpodobně pod vlivem alkoholu. Dále oznamovatelka uvedla, že ji muž nijak neobtěžoval, jen má obav... Šťastný vánoční příběh? Ztraceného tatínka našli mezi mosteckými ... 11. 12. 2019 8:13 Most - Budeme držet palce, aby z toho bylo šťastné rodinné setkání na letošní Vánoce. Příběh z Mostu k tomu má snad úspěšně nakročeno. Co se stalo? PRÁVĚ TEĎ: Video z této mostecké akce dosáhlo jednoho milionu pře... Most - Předváděcí akce rádiově řízených modelů před mosteckým Priorem, která se konala v červenci před třemi lety, zaujala lidi po celém světě. Alespoň tom internetovém. V úterý večer získala přes jeden milion zhlédnutí.... 10. 12. 2019 18:06 Žena nezvládla partnerskou rozepři. Svému muži v afektu nabourala... 10. 12. 2019 17:10 Most - Na tísňovou linku 156 oznámil oznamovatel, že je svědkem události, kdy se neznámá žena záměrně pokouší vozidlem najet na muže, který před ní utíká. ČR - Chovatelé v České republice mají zhruba poslední tři týdny na to, aby své psy nechali u soukromého veterinárního lékaře označit mikročipem. K 1. lednu 2020 bude na základě novely veterinárního zákona sch... Na trzích, parkovištích i jinde v ulicích na Mostecku je nyní více pol... Tři podnapilí mladíci si ustlali v ulicích Mostu. V zimním počasí to p... Šťastný vánoční příběh? Ztraceného tatínka našli mezi mosteckými bezdo... Žena nezvládla partnerskou rozepři. Svému muži v afektu nabourala auto... V Rokáči Vinohrady vystoupí legendární VLTAVA! A také česká "Jopl... Most - Mostecký hudební spolek připravil na nadcházející víkend dva skvělé koncerty. Těšte se na Vltavu a Janis Joplin Revival. Na břehu Ohře se utábořili bezdomovci. Hromadící... AKTUÁLNĚ: Pozor v Kadaňské! Srazila se tam dvě auta, na...


Garmin D2 Bravo - gpsanavigace.cz > TURISTICKÉ GPS>Hodinky>Garmin D2 Bravo Multisportovní funkce (běh, plavání, cyklistika, aj..) Safírové sklíčko, kožený řemínek Smart Notifikace - Bluetooth /+ ANT, připojení Wifi Kód produktu: 010-01338-30 Garmin D2 Bravo jsou nekompromisní GPS Smart Pilot Watch určené pro náročné zákazníky. D2 Bravo kombinují fukce chytrých, outdoorových, sportovních a leteckých hodinek. V každé z oblastí přitom patří k tomu nejlepšímu, co je dnes v dané kategorii na trhu k dispozici. Obsahují vysocecitlivý GPS přijímač, elektromagnetický kompas, barometrický výškoměr a bezdrátové technologie ANT+, Bluetooth nebo WiFi. Využívají barevný displej s vynikající čitelností na slunci. Díky jeho vysokému rozlišení umí zobrazit ručičkové nebo digitální hodiny, stejně jako číselné či grafické údaje. Při každé aktivitě jsou do nejmenších detailů nastavitelné a své nastavení si pamatují samostatně pro každou ze sportovních aktivit. Jsou použitelné nejen k létání, ale i k většině sportovních aktivit (běh, kolo, plavání, lyžování...) a to jak venkovních, tak i vnitřních. Mimo sport jsou plnohodnotně použitelné jako běžné hodinky a navíc disponují funkcemi chytrých hodinek. Ve spojení s chytrým telefonem dokáží zobrazovat příchozí/ztracená volání, sms zprávy, emaily, informace o počasí, ovládat hudební přehrávač a řadu dalších funkcí. Hodinky Garmin D2 Bravo jsou leteckou variantou hodinek Garmin fénix3 a podobně jako model fénix3 i model D2 Bravo nabízí řadu tréninkových a outdoorových funkcí. Příkladem jsou různá nastavení alarmů na srdeční tep, tempo běhu, ryhlost, vzdálenost, výkon. Pro jednotlivé sporty je možné přizpůsobit nastavení hodinek včetně zobrazovaných informací na displeji. Ve spojení se snímačem tepu Vám hodinky po každé aktivitě doporučí dobu potřebnou k regeneraci organismu, odhadnou VO2Max nebo změří dobu kontaktu nohy se zemí a vertikální oscilaci při běhu. Garmin D2 Bravo jsou díky vestavěným čidlům a vysoké odolnosti schopné měřit i plavecké tréninky a to buď pod širým nebem (vyuřívá se GPS) nebo v plaveckém bazénu (pomocí vestavěného akcelerometru). Pro příznivce zimních sportů nabízí D2 Bravo funkce běžeckého a sjezdového lyžování. Díky vestavěnému barometru hodinky rozpoznají kdy lyžujete a kdy se pohybujete na vleku nebo na lanovce. Díky tomu získáváte informace o skutečně najetých kilometrech na svahu, celkovém sestupu, času, maximální a průměrné rychlosti. Bezdrátové propojení Bluetooth, Wi-Fi, ANT+ Garmin D2 Bravo jsou vybaveny řadou bezdrátových technologií, pomocí kterých se umí spojit s chytrým telefonem, počítačem, bezdrátovou počítačovou sítí, tabletem nebo řadou bezdrátových čidel. Propojení s počítačem je ale stále možné i pomocí klasického kabelu a univerzálního USB portu. Pro propojení s počítačem se používá bezplatný program Garmin Express, u mobilních telefonů (Android, iOS) pak volně stažitelná aplikace Garmin Mobile App. Garmin Connect Služba Garmin Connect je webový tréninkový deník pro ukládání, analýzu a sdílení sportovních aktivit zaznamenaných s hodinkami D2 Bravo. Službu Garmin Connect využívají milióny uživatelů na celém světě. Velkou výhodou pro české uživatele je jednoduché ovládání, které je k dispozici plně v českém jazyce. S Garmin Connect můžete snadno sledovat své pokroky dosažené za určité období, stejně, jako sdílet dosažené výsledky a absolvované trasy s přáteli a ostatními uživateli. • D2 BRAVO stříbrné hodinky s koženým řemínkem a safírovým sklem • Černý gumový řemínek (nástroje pro demontáž v ceně) • Zdarma 6-měsíční zkušební přístup k aplikaci Garmin Pilot TM • Návod k obsluze QuickStart Řemínek černý pro fenix3 (fenix2, fenix, tactix, quatix, D2) - 990 Kč Náhradní řemínek pro přístroj fenix3 Dá se použít i pro přístroje fenix2, fenix, tactix, quatix, D2. Upozornění: - k použití s přístrojem fenix2 je zapotřebí využít stěžejky (osičky) od textilního řemínku z originálního balení. - K použití s přístroji fenix, tactix, quatix a D2 je nutno stěžejky (osičky) vyjmout z původního řemínku a vsunout je do nového řemínku. Řemínek červený pro fenix3 (fenix2, fenix, tactix, quatix, D2) - 990 Kč Řemínek modrý pro fenix3 (fenix2, fenix, tactix, quatix, D2) - 990 Kč Řemínek žlutý pro fenix3 (fenix2, fenix, tactix, quatix, D2) - 990 Kč Řemínek zelený pro fenix3 (fenix2, fenix, tactix, quatix, D2) - 990 Kč Řemínek měkký pro fenix3 - 690 Kč Textilní řemínek pro přístroj fenix3 Řemínek kovový pro fenix3 - 3 690 Kč Kabel datový a napájecí USB pro fenix3 - 690 Kč Napájecí kabel s kolébkou pro: Garmin D2TM Garmin fenixTM Garmin quatixTM Garmin tactixTM


source: CulturaX

text: 247/2001 Sb. - Vyhláška Ministerstva vnitra o... | Esipa.cz 247/2001 Sb.Vyhláška Ministerstva vnitra o organizaci a činnosti jednotek požární ochrany Rozeslána dne: 23. července 2001 Autor předpisu: Ministerstvo vnitra Přijato: 22. června 2001 Nabývá účinnosti: 23. července 2001 PLOŠNÉ POKRYTÍ ÚZEMÍ, BAREVNÉ OZNAČENÍ VOZIDEL, A VYBAVENÍ JEDNOTEK POŽÁRNÍ OCHRANY Organizace plošného pokrytí území jednotkami požární ochrany ČÁST PRVNÍ - JEDNOTKY POŽÁRNÍ OCHRANY HLAVA I - PLOŠNÉ POKRYTÍ ÚZEMÍ, BAREVNÉ OZNAČENÍ VOZIDEL, VNITŘNÍ ORGANIZACE A VYBAVENÍ JEDNOTEK POŽÁRNÍ OCHRANY § 1 - Organizace plošného pokrytí území jednotkami požární ochrany [K § 65 odst. 8 písm. a) zákona] § 2 - Barevné označení vozidel, lodí a letadel jednotek [K § 65 odst. 8 písm. c) zákona] HLAVA II - ZPŮSOB ZŘIZOVÁNÍ, VNITŘNÍ ORGANIZACE A VYBAVENÍ JEDNOTEK [K § 65 odst. 8 písm. d) zákona] § 3 - Způsob zřizování jednotek § 4 - Vnitřní organizace jednotek § 7 - Vybavení jednotek a používání požární techniky a věcných prostředků požární ochrany HLAVA III - ORGANIZACE ŘÍZENÍ V JEDNOTKÁCH [K § 70 odst. 6 písm. a) zákona] § 9 - Organizační řízení § 10 - Vyhlášení poplachu § 11 - Výjezd jednotky § 12 - Doprava na místo zásahu § 13 - Průzkum § 14 - Záchrana osob, zvířat a majetku § 15 - Zdolávání požárů § 16 - Střídání hasičů při zásahu § 17 - Předání místa zásahu HLAVA IV - PODMÍNKY AKCESCHOPNOSTI JEDNOTEK [K § 70 odst. 6 písm. b) zákona] HLAVA V - ZÁSADY VELENÍ A ČINNOSTI HASIČŮ PŘI ZÁSAHU [K § 70 odst. 6 písm. c) zákona] § 21 - Převzetí velení společně zasahujících jednotek a složek integrovaného záchranného systému § 22 - Právo přednostního velení § 23 - Štáb § 24 - Spojení s příslušným operačním střediskem § 25 - Činnost hasičů na místě zásahu § 26 - Velitel zásahu § 27 - Velitel úseku, velitel sektoru § 28 - Velitel jednotky § 29 - Označení hasičů při zásahu HLAVA VI - ZÁSADY ČINNOSTI JEDNOTEK NA ÚSEKU CIVILNÍ OCHRANY A OCHRANY OBYVATEL [K § 70 odst. 6 písm. d) zákona] ČÁST DRUHÁ - ODBORNÁ ZPŮSOBILOST A ODBORNÁ PŘÍPRAVA [K § 25 odst. 2 písm. a) zákona č. 238/2000 Sb. a k § 72 odst. 7 zákona] HLAVA I - POŽADAVKY NA ODBORNOU ZPŮSOBILOST HLAVA II - ZPŮSOB PROVÁDĚNÍ, OVĚŘOVÁNÍ A OSVĚDČOVÁNÍ ODBORNÉ PŘÍPRAVY K ZÍSKÁNÍ ODBORNÉ ZPŮSOBILOSTI A ODBORNÉ PŘÍPRAVY K PRODLOUŽENÍ PLATNOSTI OSVĚDČENÍ O ODBORNÉ ZPŮSOBILOSTI HLAVA III - ZPŮSOB PROVÁDĚNÍ, OVĚŘOVÁNÍ A OSVĚDČOVÁNÍ PRAVIDELNÉ ODBORNÉ PŘÍPRAVY A ZÁKLADNÍ ODBORNÉ PŘÍPRAVY ČÁST TŘETÍ - ZPŮSOB PROKAZOVÁNÍ OPRÁVNĚNÍ HASIČŮ, MEDAILE A STEJNOKROJ § 41 - Způsob prokazování oprávnění hasičů (K § 88 odst. 2 zákona) § 42 - Způsob udělování medaile (K § 91 odst. 2 zákona) § 43 - Náležitosti stejnokrojů zaměstnanců podniků a členů § 44 - Náležitosti funkčních označení zaměstnanců podniků a dalších osob na stejnokroji § 45 - Náležitosti funkčních označení členů na stejnokroji ČÁST ČTVRTÁ - USTANOVENÍ PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ Příloha č. 1 - Kriteria stupně nebezpečí území obce Příloha č. 2 - Označení místa dislokace jednotky na zásahových požárních automobilech Příloha č. 3 - Základní a minimální početní stav příslušníků směny stanic hasičského záchranného sboru kraje Přílohy č. 4 - Základní početní stav členů jednotek sborů dobrovolných hasičů obcí a jejich minimální vybavení požární technikou a věcnými prostředky požární ochrany (příloha č. 4) Vnitřní organizace operačních a informačních středisek a početní stav příslušníků na operačních a informačních střediscích hasičského záchranného sboru kraje (příloha č. 5) Příloha č. 6 - Minimální vybavení stanic hasičského záchranného sboru kraje požární technikou a věcnými prostředky požární ochrany Příloha č. 7 - Vzory osvědčení o odborné způsobilosti Příloha č. 8 - Vzor průkazu velitele hasičského záchranného sboru podniku, velitele sboru dobrovolných hasičů obce, velitele sboru dobrovolných hasičů podniku k prokazování oprávnění podle § 88 odst. 1 zákona Přílohy č. 9 - Vzor medaile "Za statečnost" (příloha č. 9) Vzor znaku na čepici stejnokroje zaměstnanců hasičského záchranného sboru podniku a členů sboru dobrovolných hasičů podniku a dalších osob (příloha č. 10) Příloha č. 11 - Umístění funkčního označení na náramenících a výložkách stejnokroje zaměstnanců podniků a dalších osob Příloha č. 12 - Funkční označení na náramenících stejnokroje zaměstnanců podniků a dalších osob Příloha č. 13 - Funkční označení na výložkách pracovního stejnokroje II a svetru zaměstnanců podniků a dalších osob Příloha č. 14 - Funkční označení na náramenících a na výložkách pracovního stejnokroje II a svetru členů dobrovolných jednotek


source: wikipedia

text: 7. století je období mezi 1. lednem 601 a 31. prosincem 700 našeho letopočtu. Jedná se o sedmé století prvního tisíciletí. V tomto století prožívala Byzantská říše hluboký útlum kvůli silnému tlaku Sásánovské říše, Avarů a Slovanů. Římsko-perské války však vyčerpaly nejen východořímskou říši, ale i Sásánovce a proto když na počátku tohoto století došlo na Arabském poloostrově k vzniku islámu, začalo se nové náboženství pod vedením Mohamedových nástupců velice rychle šířit. Stoupenci Alláha záhy ovládli Arabský poloostrov, načež dobyli Blízký východ, severní Afriku a rychle postupovali dál, přičemž kritickým způsobem ohrožovali i oslabenou Byzanc. Ve franské říši oslabovala pod vládou Merovejců centrální moc a dál rostla moc šlechty a majordomů. Významné události 610 se vládcem byzantské říše stal Herakleios, jenž založil dynastii Herakleiovců vládnoucí Byzanci do roku 711. 618 se v Číně dostala k moci dynastie Tchang, která znovu sjednotila Čínu. 622 odešel Mohamed spolu se svými následovníky z Mekky do Medíny. Rok hidžry je stanoven za počátek islámského letopočtu. 626 odrazili Byzantinci pokus Avarů, Slovanů a Peršanů o dobytí Konstantinopole. 12. prosince 627 zvítězili Byzantinci nad Peršany v bitvě u Ninive. 629 vypukly byzantsko-arabské války, jež trvaly až do konce 12. století. 631/632 porazili Slované vedení Sámem franské vojsko v bitvě u Wogastisburgu. 661–678 vznikla Chazarská říše 674–678 obléhala arabská vojska Konstantinopol. 681 uznali Byzantinci v mírové smlouvě nezávislost Bulharů, čímž došlo k rozpadu Starého Velkého Bulharska a vytvoření první bulharské říše. Významné osobnosti Abú Bakr (573–634) – první chalífa Alí (599–661) – arabský chalífa Asparuch (cca 640–701) – první bulharský chán a zakladatel první bulharské říše Brahmagupta (598–668) – indický matematik a astronom Cædmon – anglosaský básník Dagobert I. (cca 603–639) – franský král Herakleios (cca 575–641) – byzantský císař Chálid ibn al-Valíd (592–642) – arabský vojevůdce Isidor ze Sevilly (560–636) – učitel církve, encyklopedista a pozdní autor patristické literatury Izák Syrský – asketa a mystik Kolumbán mladší (cca 540–615) – iroskotský misionář, zakladatel kláštera Bobbio Mohamed (570–632) – zakladatel a prorok islámu Řehoř I. Veliký (540–604) – papež Sámo (? – 658/659) – vládce slovanského kmenového svazu Tchaj-cung (599–646) – čínský císař Umar ibn al-Chattáb (cca 581–644) – arabský chalífa Uthmán ibn Affán (cca 579–656) – arabský chalífa Odkazy Literatura Související články Raný středověk Islámská expanze Byzantská říše v době Herakleiovců Externí odkazy 1. tisíciletí Staletí


text: V této části podrobně popíšeme každou komponentu instalačního programu. Komponenty jsou seskupeny do celků podle kontextu, ve kterém se během instalace vyskytují. Poznamenejme, že při instalaci se nemusí vždy využít všechny komponenty — to závisí na způsobu instalace a na dostupném hardwaru. Předpokládejme, že debian-installer úspěšně nastartoval a nyní se díváte na jeho první obrazovku. V tento okamžik je debian-installer ještě poměrně hloupý a nepoužitelný. Neví nic o hardwaru vašeho počítače, nezná váš preferovaný jazyk a dokonce ani netuší, jaký úkol mu byl přidělen. Ale nebojte se. Jako správný průzkumník začne debian-installer zkoumat své okolí a po nějaké době bude mít slušný přehled o okolním hardwaru. Poté se pokusí nalézt zbytek svých komponent a sám sebe přemění ve schopný, dobře vychovaný program. Bohužel, stále existují věci, se kterými si debian-installer nedokáže poradit a proto mu musíte trošku pomoci (například vybrat jazyk, ve kterém má instalace probíhat, odsouhlasit rozložení klávesnice a podobně). Během této fáze si jistě všimnete, že debian-installer několikrát rozpoznává hardware. Poprvé je úzce zaměřen na hardware, který by mohl obsahovat další části instalačního programu, tj. CD mechaniky nebo síťové karty. Další rozpoznávání hardwaru probíhá později, když se hledají pevné disky, protože před prvním rozpoznáváním ještě nemusí být k dispozici všechny ovladače. Při rozpoznávání hardwaru si debian-installer kontroluje, zda ovladače pro nalezený hardware vyžadují zavedeni firmwaru. Jestliže požadovaný firmware není dostupný, zobrazí se nabídka na jeho nahrání z výměnného média. Podrobnosti naleznete v části 6.4 – „Nahrání chybějícího firmwaru“. Jednou z prvních věcí, které debian-installer zkontroluje, je velikost operační paměti. Pokud má váš systém málo paměti, tak se tato komponenta pokusí provést změny v instalačním procesu tak, aby byla instalace možná i na tomto počítači. Prvním krokem ke snížení paměťové náročnosti je vyhození všech překladů, což znamená že instalace bude probíhat pouze v angličtině. Samozřejmě, že po dokončení instalace si můžete systém lokalizovat dle potřeb (viz Lokalizace Debianu). Pokud to nestačí, instalace přejde na dietu, při které nahraje pouze ty komponenty, které jsou nezbytné pro dokončení základní instalace. Tím se o něco sníží funkčnost systému. Sice budete mít možnost nahrát dodatečné komponenty ručně, ale mějte na paměti, že každá komponenta znamená další paměť a proto se může stát, že instalace selže. Když instalace probíhá v nízkopaměťovém režimu, je doporučeno vytvořit odkládací oblast o velikosti nejméně (64–128 MB). Odkládací oblast se použije jako virtuální paměť a tedy zvýší množství dostupné paměti. Instalační systém se pokusí aktivovat odkládací oblast co nejdříve. Intenzivní využívání odkládací oblasti výrazně zvýší diskovou aktivitu a sníží výkon celého systému. I přes tato opatření je možné, že instalace zamrzne, nebo že jádro odstřelí některé procesy, protože systému dojde paměť (v syslogu a na 4. konzoli by se to mělo projevit hláškami Out of memory). Například máme zprávu, že při nedostatku paměti a odkládacího prostoru selže vytváření velkého souborového systému typu ext3. Pokud nepomůže zvětšení odkládacího prostoru, můžete zkusit vytvořit souborový systém jako ext2 a později po instalaci oblast převést na ext3. Důraznější nízkopaměťový režim lze vynutit i v případech, kdy by podle dostupné paměti měla fungovat jeho mírnější varianta nebo dokonce i běžná instalace. Stačí použít parametr „lowmem“, jak popisuje část 5.3.1 – „Parametry instalačního programu“. První uživateli viditelný krok instalace slouží k výběru národního prostředí, které se použije jak během instalace, tak později v novém systému. Nastavení se skládá z výběru jazyka, geografického umístění a tzv. locales. Nejprve se tedy zobrazí seznam dostupných jazyků, ze kterého si vyberete jazyk, ve kterém má instalace probíhat[4]. Jednotlivé položky v seznamu se skládají z anglického názvu (vlevo) a lokálního názvu v daném jazyce (napravo). Pro češtinu vypadá záznam nějak takto: Czech - Čeština Některé jazyky mají k dispozici více variant (např. portugalská a brazilská portugalština). Seznam je seřazen abecedně podle levého sloupce (anglických názvů). Drobnou výjimkou z řazení je položka „C“ na počátku seznamu. Vyberete-li ze seznamu položku „C“, bude instalace pokračovat v angličtině a instalovaný systém nebude mít podporu pro národní prostředí, protože se nenainstaluje balík locales. Tato volba může být zajímavá pro některé správce, kteří tvrdí, že lokalizace nemá na serveru co dělat. Zvolíte-li jazyk, který je veden jako oficiální v několika zemích[5], budete v další otázce dotázáni na výběr konkrétní země. Pokud vám nabídnutý seznam zemí nebude vyhovovat, můžete zvolit položku , což vám nabídne seznam kontinentů. Po výběru kontinentu se zobrazí seznam zemí, které se na něm nachází. Jestliže je s jazykem svázána pouze jediná země, bude automaticky předvybrána, ale nic vám nebrání si výše popsaným způsobem zvolit zemi, ve které se právě nacházíte, nebo ve které skutečně žijete. Proč je výběr geografického umístění tak důležitý? Protože se tato odpověď použije později v instalaci pro výběr výchozího časového pásma a také pro výběr vhodného síťového zrcadla s archivem Debianu, které by mělo ležet co nejblíže. Správné nastavení země může hrát i drobnou roli při výběru klávesnice. Na základě zvolené kombinace jazyka a umístění se vytvoří výchozí místní prostředí (locale). Pokud pro takové prostředí neexistuje definiční soubor, zobrazí se nabídka všech dostupných prostředí pro daný jazyk a budete vyzváni k výběru jednoho z nich. Všechna prostředí automaticky používají jako výchozí kódování UTF-8. Instalujete-li s nízkou prioritou otázek, bude vám nabídnuta možnost výběru dodatečných prostředí (nezávislých na předchozí volbě jazyka a umístění) a také možnost instalace zastaralých prostředí[6]. Jestliže vyberete více prostředí, budete ještě dotázáni, které z nich se má použít jako výchozí. Klávesnice bývají obvykle přizpůsobeny znakům používaným v daném jazyce. Vyberte klávesnici, která odpovídá vašemu národnímu rozložení, nebo je alespoň velmi podobná. Po skončení instalace si můžete vybrat vhodné klávesové rozložení z mnohem většího spektra (jako uživatel root spusťte příkaz dpkg-reconfigure keyboard-configuration). Šipkami přesuňte kurzor na vybrané klávesové rozložení a stiskněte Enter. (Šipky by měly být na všech klávesnicích na stejném místě, takže jsou nezávislé na zvoleném rozložení.) „Rozšířená“ klávesnice je taková, která má v horní řadě klávesy F1 až F10 (resp. F12). Při instalaci metodou hd-media nastane okamžik, kdy budete muset instalační program navést k ISO obrazu instalačního systému Debianu, na kterém se nachází zbytek instalačních souborů. Abyste obraz nemuseli hledat ručně, pomůže vám s tímto úkolem komponenta iso-scan. iso-scan nejprve připojí všechna bloková zařízení (např. diskové oblasti), na kterých se nachází známý souborový systém a poté na nich hledá soubory končící příponou .iso (resp. .ISO). Po nalezení každého iso obrazu si iso-scan zkontroluje jeho obsah a zjistí, zda se jedná o planý obraz instalačního CD. Pokud ano, máme vyhráno a instalace může pokračovat. V opačném případě se hledá další obraz. Pokud toto hledání neuspěje, ještě není vše ztraceno. První pokus totiž kvůli rychlosti prohledává pouze kořenový adresář a první úroveň jeho podadresářů. Tzn. nalezne /, cokoliv.iso /data/, ale ne cokoliv.iso /data/tmp/. cokoliv.iso Selhalo-li tedy první hledání, iso-scan se zeptá, zda chcete spustit důkladnější proces. Tento druhý pokus se nedívá pouze do nejvyšších adresářů, ale opravdu prohledá celý disk. Pokud iso-scan neuspěje ani na druhý pokus, vraťte se zpět do původního operačního systému a zkontrolujte, zda má soubor správnou příponu (končící na .iso), zda je umístěn na souborovém systému, který umí debian-installer rozpoznat a zda není iso obraz poškozený (zkontrolujte kontrolní součet). Zkušenější unixoví uživatelé mohou vše provést bez restartu počítače na druhé konzoli. Pokud na začátku toho kroku instalátor zjistí, že máte více síťových rozhraní, budete si muset vybrat jedno, které použijete jako hlavní, tj. to, ze kterého budete instalovat. Zbylá rozhraní zůstanou nenastavena a budete je muset nastavit po skončení instalace ručně — viz manuálová stránka interfaces(5). Implicitně se debian-installer snaží nastavit síť automaticky přes DHCP. Pokud DHCP uspěje, vše je nastaveno. Jestliže DHCP skončí s chybou, může být příčina téměř kdekoliv — od vypojeného síťového kabelu až po špatně nastaveného DHCP démona. Také je možné, že na místní síti vůbec DHCP server nemáte. K přesnějšímu určení problému možná pomohou chybové hlášky na čtvrté konzoli. Ať už je chyba kdekoliv, budete dotázáni, zda chcete znovu zkusit DHCP, nebo zda nastavíte síť ručně. DHCP servery jsou někdy docela pomalé, takže pokud jste si jisti, že vše ostatní je v pořádku, klidně to zkuste znovu. Při ručním nastavení sítě vás netcfg vyzve k zadání údajů z 3.3 – „Dále budete potřebovat“ ( IP adresa, Síťová maska, Brána, Adresy jmenných serverů a Název počítače). Pokud k instalaci používáte bezdrátové připojení, budete dotázáni ještě na Bezdrátové ESSID a WEP klíč. Pár technických poznámek: program předpokládá, že adresa vaší sítě je bitovým součinem IP adresy a síťové masky. Výchozí vysílací adresu spočítá jako bitový součet IP adresy systému a bitového doplňku síťové masky. Program se také pokusí odhadnout adresu brány. Pokud některý údaj nebudete znát, ponechte u něj přednastavenou hodnotu. Konfiguraci můžete na nainstalovaném systému upravit v souboru /etc/network/interfaces. Tato komponenta se spustí pouze v případě, že instalační program potřebuje nahrát své další komponenty nebo základní systém ze sítě. Nejprve se zobrazí seznam zemí se zrcadly Debianu, přičemž předvolena bude země, kterou jste vybrali na začátku instalace. Po výběru země se nabídne seznam zrcadel v dané zemi. Dobrou volbou bývají „hlavní“ zrcadla, která mají tvar ftp. kód_země.debian.org. Pokud nechcete použít oficiální zrcadlo, vyberte v seznamu zemí možnost zadat informace ručně. Budete dotázáni na jméno počítače, ze kterého se mají části Debianu stáhnout. Další otázka se bude ptát na nastavení proxy serveru. Proxy server slouží jako prostředník mezi vámi a Internetem — místo abyste se obrátili přímo na server v Internetu, komunikujete se svým proxy serverem. Proxy server předává vaše dotazy cílovému serveru v Internetu, vyzvedne od něj odpověď a tu pak předá vašemu počítači. Většina domácích uživatelů zde nemusí nastavovat nic, proxy server se obvykle vyskytuje jako součást firewallu pro větší nebo podnikové sítě. Na závěr se zvolené zrcadlo otestuje a automaticky se z něj stáhnou potřebné balíky. Pokud se vyskytne problém (server není dostupný, neobsahuje zvolenou verzi Debianu, apod.), můžete si ze seznamu vybrat jiné zrcadlo[7], případně zkusit jiné nastavení proxy serveru. Instalační systém se nejprve pokusí získat přesný čas z některého časového serveru na Internetu (protokolem NTP). Pokud se to nepovede, bude debian-installer předpokládat, že čas získaný ze systémových hodin při zavádění instalace je správný. Během instalace není možné nastavit čas ručně. Podle země vybrané na začátku instalace se může zobrazit seznam časových pásem dostupných v daném místě. Existuje-li pro zadané místo pouze jediné časové pásmo, otázka se nezobrazí. Instalujete-li v expertním režimu, nebo pokud snížíte prioritu otázek na střední, budete moci navíc zvolit časové pásmo UTC (Univerzální koordinovaný čas). Pokud z nějakého důvodu chcete pro instalovaný systém použít časové pásmo, které neodpovídá zvolenému místu, máte dvě možnosti. Nejjednodušší možností je počkat s výběrem jiného časové pásma až po dokončení instalace. V nainstalovaném systému pak stačí spustit příkaz: # dpkg-reconfigure tzdata Alternativně můžete zadat časové pásmo na úplném začátku instalace přidáním zaváděcího parametru time/zone=, kde hodnota hodnota by mělo být platné časové pásmo, například Europe/Prague nebo UTC. Pro automatizované instalace můžete požadované časové pásmo nastavit také pomocí přednastavení (viz dodatek B – „Automatizování instalací pomocí přednastavení“, přesněji část B.4.6 – „Nastavení hodin a časového pásma“). Těsně před nastavením hodin vám instalační systém umožní nastavit účet „root“ a/nebo účet pro prvního uživatele. Další uživatelské účty můžete vytvořit po dokončení instalace. Účet root je účtem pro superuživatele, na kterého se nevztahují bezpečnostní omezení. Měli byste ho používat pouze, když provádíte správu systému, a jen na dobu nezbytně nutnou. Uživatelská hesla by měla být sestavena z alespoň 6 písmen, obsahovat malá a velká písmena včetně dalších znaků (jako ; . ,). Speciální pozornost věnujte výběru hesla pro roota, protože je to velmi mocný účet. Vyhněte se slovům ze slovníků, jménům oblíbených postav, jakýmkoliv osobním údajům, prostě čemukoliv, co se dá lehce uhodnout. Jestliže vám někdo bude tvrdit, že potřebuje heslo vašeho rootovského účtu, buďte velice ostražití. V žádném případě byste neměli toto heslo prozrazovat! Jedině snad, že daný stroj spravuje více spolu-administrátorů. Systém se zeptá, zda nyní chcete vytvořit uživatelský účet. (Účet je právo k používání počítače, tvoří ho jméno uživatele a jeho heslo). Tento účet byste měli používat ke každodenní práci. Jak již bylo řečeno, nepoužívejte účet superuživatele pro běžné úkoly. Proč ne? Případná chyba by mohla mít katastrofické důsledky a dokonce by si mohla vyžádat novou instalaci systému. Dalším důvodem je možnost, že vám může být nastrčen program nazývaný trojský kůň, který zneužije práv, jež jako root máte, a naruší bezpečnost vašeho systému. Kvalitní knihy o administraci unixového operačního systému vám jistě podrobněji osvětlí danou problematiku. Jestliže v Unixu začínáte, uvažte četbu na toto téma. Postupně budete požádáni o zadání celého jména uživatele, jména uživatelského účtu a hesla. Jméno uživatelského účtu si můžete vybrat zcela libovolně. Například, pokud se jmenujete Jan Novák, vytvořte si nový účet jan, jnovak nebo jn. Pokud budete chtít vytvořit další účet, můžete to udělat kdykoliv po skončení instalace programem adduser. Nyní, po posledním rozpoznávání hardwaru, by již měl být debian-installer v plné síle, přizpůsoben podle uživatelských požadavků a připraven na opravdovou práci. Jak praví název této části, bude se několik následujících komponent zabývat rozdělením disků, vytvořením souborových systémů, přiřazením přípojných bodů a volitelně nastavením souvisejících záležitostí, jako jsou LVM, RAID a šifrovaná zařízení. Nyní nastal čas rozdělit pevné disky. Pokud se při dělení disků zrovna necítíte silní v kramflecích, nebo pokud chcete o rozdělování disků dozvědět více, podívejte se do dodatku C – „Poznámky k rozdělování disku“. Jestliže byl disk původně použit v Solarisu, dělení disků nemusí rozpoznat správnou velikost disku. Vytvoření nové tabulky oblastí nepomůže. Pomůže však „vynulování“ několika prvních sektorů disku: # dd if=/dev/zero of=/dev/hd Xbs=512 count=2; sync Mějte na paměti, že tímto znepřístupníte všechna data, která se na disku dosud nacházela. Nejprve vám bude nabídnuta možnost automaticky rozdělit buď celý disk, nebo dostupné volné místo na disku. Tato volba se někdy nazývá „asistované“ rozdělení, protože do dělení můžete sami zasáhnout. Pokud nechcete využít automatické dělení disku, zvolte z nabídky . Nástroj pro dělení disků v debian-installeru je poměrně všestranný. Umožňuje vytvářet mnoho různých schémat dělení disků, používat různé tabulky oblastí, souborové systémy a pokročilá bloková zařízení. Konkrétní dostupné možnosti závisí převážně na architektuře instalovaného počítače, ale také na dalších faktorech, jako je velikost operační paměti (při nedostatku operační paměti nemusí být některé možnosti k dispozici). Lišit se mohou také výchozí hodnoty. Například typ tabulky rozdělení disku může být různý pro menší a větší disky. Některé možnosti je možno změnit jen při instalaci se střední nebo nízkou prioritou otázek. Při vyšších prioritách se použijí výchozí hodnoty. Instalační systém umožňuje použít různé druhy pokročilého dělení disku a zajímavých úložných zařízení, často i kombinovaně. Logical Volume Management (LVM) Softwarový RAID Podporovány jsou RAID úrovně 0, 1, 4, 5, 6 a 10. Šifrování Multipath (experimentální) Podpora pro multipath je dostupná pouze pokud ji povolíte při zavádění instalačního systému. Více informací naleznete na naší Wiki. Podporovány jsou následující souborové systémy. ext2, ext3, ext4 Výchozí souborový systém je ve většině případů ext3. Při použití automatického dělení se pro /boot oblast implicitně použije ext2. jfs (není dostupný na všech architekturách) xfs (není dostupný na všech architekturách) reiserfs (volitelný, není dostupný na všech architekturách) Podpora pro souborový systém Reiser již není dostupná automaticky, ale můžete ji povolit při spuštění instalace se střední nebo nízkou úrovní otázek tak, že necháte nahrát komponentu partman-reiserfs. Podporována je pouze verze 3. FAT16, FAT32 Zvolíte-li automatické rozdělování, měli byste mít na výběr několik možností: vytvořit oblasti přímo na disku (klasický způsob), použít Logical Volume Management (LVM), nebo použít šifrované LVM[8]. Ve druhém a třetím případě vytvoří instalátor většinu oblastí uvnitř jedné veliké; výhoda je ta, že oblasti uvnitř této veliké oblasti pak můžete relativně jednoduše zvětšovat a případně zmenšovat. U šifrovaného LVM bude tato veliká oblast šifrovaná a pro přístup k datům na ní uloženým budete muset znát přístupovou frázi. Šifrované LVM má ještě jednu výhodu, a to tu, že před použitím se celá oblast přepíše náhodnými daty, takže nebude možné rozeznat, které části oblasti se aktivně používají, a také tím zrušíte stopy po předchozích instalacích. Musíte však počítat s tím, že mazání zabere určitý čas, který může být u větších oblastí docela značný. (Šifrované) LVM nemusí být k dispozici na všech architekturách. Při automatickém rozdělení pomocí LVM (nebo šifrovaného LVM), se budou muset na zvolený disk zapsat některé změny provedené v tabulce oblastí. Tyto změny z disku efektivně smažou všechna stávající data a tento krok nebudete moci vrátit zpět. Před samotným zápisem však budete pro jistotu dotázáni. Pokračujete-li v automatickém rozdělování (klasickém nebo LVM) celého disku, budete nejprve požádáni, abyste vybrali disk, který chcete použít. Máte-li více disků, dejte dobrý pozor, který disk zvolíte, protože pořadí, ve kterém jsou vypsány, se může lišit od toho, na které jste zvyklí. V identifikaci disků může pomoci i jejich velikost. Dále si budete moci vybrat z několika připravených schémat rozdělení disku (viz tabulka níže). Všechny možnosti mají svá pro a proti, některé argumenty jsou zmíněny v dodatku C – „Poznámky k rozdělování disku“. Pokud si nejste jisti, zvolte první možnost. Pamatujte však, že asistované dělení vyžaduje určitou minimální velikost volného místa, se kterým může pracovat. Nemáte-li k dispozici zhruba 1GB volného místa (závisí na zvoleném způsobu dělení), asistované dělení selže. |Způsob dělení||Minimální místo||Vytvořené oblasti| |Všechny soubory v jedné oblasti||600MB|| |Samostatná oblast pro /home||500MB|| |Samostatné oblasti pro /home, /usr, /var a /tmp||1GB|| Pokud jste zvolili automatické rozdělení pomocí (šifrovaného) LVM, vytvoří se také malá oblast pro /boot. Ostatní oblasti, včetně odkládací, budou vytvořeny uvnitř LVM. Na další obrazovce se zobrazí tabulka rozdělení disku(ů) společně s informacemi o souborových systémech a přípojných bodech. Seznam oblastí může vypadat třeba takto: IDE1 master (hda) - 6.4 GB WDC AC36400L 1. primární 16.4 MB B f ext2 /boot 2. primární 551.0 MB swap swap 3. primární 5.8 GB ntfs pri/log 8.2 MB VOLNÉ MÍSTO IDE1 slave (hdb) - 80.0 GB ST380021A 1. primární 15.9 MB ext3 2. primární 996.0 MB fat16 3. primární 3.9 GB xfs /home 5. logická 6.0 GB f ext3 / 6. logická 1.0 GB f ext3 /var 7. logická 498.8 MB ext3 8. logická 551.5 MB f swap swap 9. logická 65.8 GB ext2 Jak je vidět, v počítači jsou dva pevné disky rozdělené na několik oblastí. Každý řádek popisující oblast zobrazuje její pořadí, typ, velikost, volitelné příznaky, souborový systém a (pokud existuje) přípojný bod. Na prvním disku je ještě kousek volného místa. Tímto je automatické rozdělení disků u konce. Pokud jste s navrženým rozdělením spokojeni, stačí z nabídky vybrat. V opačném případě můžete zvolit možnost a znovu spustit automatické rozdělování, případně podle návodu níže ručně doladit změny v navrhovaném rozdělení disku. Zvolíte-li ruční rozdělení disků, objeví se podobná obrazovka jako o dva odstavce výše, ale zatím nebude mít přiřazeny přípojné body. Pokud chcete v tabulce něco změnit, vyberte ze seznamu objekt, který chcete upravit a stiskněte Enter. Objektem je míněn disk, oblast nebo volné místo. S každým objektem můžete provádět různé akce. Jestliže vyberete dosud nedotčený disk, na kterém nejsou ani oblasti ani volné místo, bude vám nabídnuta možnost vytvoření nové tabulky oblastí (to je nutné k tomu, abyste mohli vytvářet oblasti). Po této akci se pod vybraným diskem zobrazí řádka nadepsaná „VOLNÉ MÍSTO“. Vyberete-li volné místo, partman vám nabídne vytvoření nové oblasti. Nejprve musíte odpovědět několik základních otázek jako velikost nové oblasti, typ (primární nebo logická) a umístění (na začátku nebo na konci volného místa). Poté se zobrazí detailní pohled na novou oblast. Naleznete zde položky jako přípojný bod, volby připojení, zaváděcí příznak nebo způsob použití. Pokud vám nevyhovují přednastavené hodnoty, můžete je upravit dle libosti. Nejdůležitější volbou můžete změnit souborový systém dané oblasti včetně možnosti použít oblast jako odkládací prostor, softwarový RAID, LVM nebo ji nepoužít vůbec. Další příjemnou vlastností je možnost zkopírovat na oblast stávající data z jiné oblasti. Až budete s oblastí spokojeni, vyberte položku , což vás vrátí zpět do hlavní obrazovky rozdělování disků. Pokud se rozhodnete, že chcete něco změnit na stávající oblasti, jednoduše ji vyberte a stiskněte Enter. Ocitnete se ve stejné obrazovce jako při vytváření nové oblasti a tedy máte i stejné možnosti nastavení. Jedna věc, která nemusí být na první pohled zcela zřejmá je fakt, že u většiny oblastí můžete změnit jejich velikost - stačí vybrat položku, která zobrazuje velikost oblasti. Změna velikosti by měla fungovat minimálně se souborovými systémy fat16, fat32, ext2, ext3 a swap. Pokud se vám oblast nelíbí, můžete ji z tohoto menu i smazat. Nezapomeňte vytvořit aspoň dvě oblasti — jednu pro odkládací prostor („swap“) a jednu pro kořenový souborový systém (který musí být připojen jako /). Bez připojeného kořenového souborového systému vám partman nedovolí pokračovat. Chcete-li s rozdělováním pomoci, můžete kdykoliv z rozdělovacího menu vybrat možnost nebo . Jestliže budete ve vytváření své tabulky oblastí příliš kreativní a uvedete ji do nepoužitelného stavu, můžete se vždy vrátit do výchozího bodu volbou 9].[ partman samotný je poměrně malý a hloupý program, avšak jeho schopnosti mohou být rozšiřovány moduly instalačního programu. Pokud tedy nevidíte všechny slibované vlastnosti, přesvědčte se, že máte nahrány příslušné moduly (např. partman-ext3, partman-xfs nebo partman-lvm) a že jsou tyto podporovány vaší architekturou. Až budete s rozdělením disků hotovi, vyberte z nabídky. Zobrazí se seznam provedených změn a budete požádáni o potvrzení, zda opravdu chcete vytvořit nové souborové systémy. Jestliže máte ve svém počítači více než jeden pevný disk[10], můžete využít této skutečnosti nastavit disky pro větší výkon a/nebo pro větší bezpečnost dat. Výsledek se nazývá Vícediskové zařízení - MD (nebo podle své nejznámější varianty softwarový RAID). Jednoduše řečeno je MD množina oblastí umístěných na různých discích. Tyto oblasti se v mdcfg spojí dohromady a vytvoří logické zařízení. Toto zařízení pak můžete používat jako běžnou oblast (například v partmanu ji můžete zformátovat, přiřadit jí přípojný bod atd.). Co vám tato operace přinese, závisí na typu vícediskového zařízení, které vytváříte. Momentálně jsou podporovány: Je hlavně zaměřen na rychlost. RAID0 rozdělí všechna příchozí data na proužky (stripes) a ty pak rovnoměrně rozmístí na každý disk v poli. To může zvýšit rychlost čtení a zápisu, ovšem pokud jeden z disků odejde do věčných lovišť, odejdou s ním všechna data (část informace je stále na zdravém disku (discích), zbývající část byla na vadném disku). Typicky se RAID0 používá pro oblast na stříhání videa. Je vhodný systémy, kde je spolehlivost na prvním místě. Skládá se z několika (obvykle dvou) stejně velkých oblastí, kde každá oblast obsahuje naprosto shodná data. Prakticky to znamená tři věci. Za prvé, pokud jeden z disků selže, stále máte data zrcadlena na zbývajících discích. Za druhé, k dispozici máte pouze část celkové kapacity (přesněji to je velikost nejmenší oblasti v poli). Za třetí, pokud se vyskytne větší počet požadavků na čtení, mohou se tyto rovnoměrně rozdělit mezi jednotlivé disky, což může přinést zajímavé zrychlení u serverů, kde převažují čtecí operace na zápisovými. Volitelně můžete mít v poli rezervní disk, který se normálně nevyužívá a v případě výpadku jednoho z disků okamžitě nahradí jeho místo. Je rozumným kompromisem mezi rychlostí, spolehlivostí a redundancí dat. RAID5, podobně jako RAID0, rozdělí všechna příchozí data na proužky a poté je rovnoměrně rozmístí na disky v poli. Oproti RAID0 je zde však podstatný rozdíl v tom, že se samotná data zapisují pouze na n - 1 disků. Zbývající n. disk nezahálí, ale zapíše se na něj paritní informace. Paritní disk není statický (to by se pak jednalo o RAID4), ale pravidelně se posouvá tak, aby byly paritní informace rozmístěny rovnoměrně na všech discích v poli. V případě výpadku jednoho z disků se může chybějící informace dopočítat ze zbývajících dat a jejich parity. RAID5 se musí skládat z alespoň tří aktivních zařízení. Volitelně můžete mít v poli rezervní disk, který se normálně nevyužívá a v případě výpadku jednoho z disků okamžitě nahradí jeho místo. Jak je vidět, RAID5 nabízí podobný stupeň spolehlivosti jako RAID1, ovšem dosahuje menší míry redundance dat. Čtecí operace budou stejně rychlé jako na RAID0, ovšem zápis bude mírně pomalejší kvůli počítání paritních informací. Je podobný jako RAID5, ale používá pro paritní informace dva disky, což vede k tomu, že přežije výpadek dvou disků. RAID10 kombinuje proužky (RAID0) se zrcadlením (RAID1). Vytvoří n kopií příchozích dat a rozmístí je po discích tak, že se žádná z kopií nenachází na stejném zařízení. Výchozí hodnota n je 2, ale v expertním režimu můžete zvolit jinou hodnotu. Počet použitých oblastí musí být nejméně n. RAID10 má pro rozmísťování kopií bloků několik algoritmů. Výchozí jsou „blízké kopie“, které ukládají kopie bloku na různá zařízení na stejnou pozici. Další možností jsou „vzdálené kopie“, které ukládají kopie bloků na různá zařízení na zcela jinou pozici. Poslední „offsetové kopie“ nekopírují jednotlivé kopie, ale celé proužky. RAID10 se dá použít pro dosažení spolehlivosti a redundance bez nutnosti počítat paritu. Kdybychom měli shrnout podstatné vlastnosti: |Typ||Minimálně zařízení||Rezervní zařízení||Přežije výpadek disku?||Dostupné místo| |RAID0||2||ne||ne||velikost nejmenšího zařízení krát počet aktivních zařízení v in RAIDu| |RAID1||2||volitelně||ano||velikost nejmenšího zařízení v RAIDu| |RAID5||3||volitelně||ano||velikost nejmenšího zařízení krát (počet akt. zařízení v RAIDu - 1)| |RAID6||4||volitelně||ano||velikost nejmenšího zařízení krát (počet akt. zařízení v RAIDu - 2)| |RAID10||2||volitelně||ano||součet všech oblastí děleno počet kopií (standardně dvě)| Chcete-li se o Softwarovém RAIDu dozvědět více, rozhodně se podívejte na Software RAID HOWTO. Pro vytvoření vícediskového zařízení musí být oblasti, ze kterých se má zařízení skládat, označeny pro použití v RAIDu. (To se provádí v partmanu v menu , kde byste měli nastavit položku na hodnotu .) Při rozdělování disku počítejte s tím, že při použití RAIDu pro kořenový souborový systém ( /) je obvykle potřeba vytvořit samostatnou oblast pro /boot. Většina zavaděčů podporují zrcadlený RAID1 (pozor, ne RAID0), takže je např. možné použít RAID5 pro / a RAID1 pro /boot. Podpora vícediskových zařízení je relativně nedávný přírůstek k instalačnímu programu a proto je možné, že pokud se pokusíte použít vícediskové zařízení pro kořenovou oblast ( /), tak se mohou objevit nějaké problémy se zavaděčem. Zkušení uživatelé mohou tyto problémy obejít ručním nastavením v shellu. Na první obrazovce mdcfg jednoduše vyberte . Bude vám nabídnut seznam podporovaných typů vícediskových zařízení, ze kterého si jeden vyberte (např. RAID1). Co bude následovat, závisí na typu vybraného zařízení. RAID0 je velmi jednoduchý — vaším jediným úkolem je vybrat z nabídnutého seznamu RAIDových oblastí ty, které budou tvořit pole. RAID1 je trošku složitější. Nejprve musíte zadat počet aktivních a počet rezervních zařízení (oblastí), které budou tvořit RAID. Dále musíte ze seznamu dostupných RAIDových oblastí vybrat ty, které mají být aktivní a poté ty, které mají být rezervní. Počty vybraných oblastí se musí rovnat číslům, která jste zadali před chvílí. Pokud uděláte chybu a vyberete jiný počet oblastí, nic se neděje — debian-installer vás nenechá pokračovat, dokud vše nespravíte. RAID5 se nastavuje stejně jako RAID1 s drobnou výjimkou — musíte použít nejméně tři aktivní zařízení. RAID5 se nastavuje stejně jako RAID1 s drobnou výjimkou — musíte použít nejméně čtyři aktivní zařízení. Základní nastavení RAID10 je stejné jako u RAID1. V expertním režimu debian-installeru budete navíc dotázáni na na rozložení pole. Rozložení se skládá ze dvou částí. První část určuje typ rozložení, druhá pak počet kopií každého bloku dat. Typ rozložení může být n (pro blízké kopie), f (pro vzdálené kopie) nebo o (pro offsetové kopie). Počet kopií musí být menší nebo roven počtu zařízení, aby bylo zaručeno, že se každá kopie zapíše na jiné zařízení. Poznamenejme, že můžete používat více typů vícediskových zařízení najednou. Například pokud máte pro MD vyhrazeny tři 200 GB pevné disky a na každém máte dvě 100 GB oblasti, můžete z prvních oblastí všech disků sestavit pole RAID0 (rychlá 300 GB oblast pro střih videa) a ze zbývajících tří oblastí (2 aktivní a 1 rezervní) sestavit RAID1 (rozumně spolehlivá 100 GB oblast pro domovské adresáře uživatelů). Až nastavíte vícedisková zařízení podle chuti, můžete ukončit mdcfg a vrátit se tak do partmanu, kde těmto zařízením přiřadíte obvyklé atributy jako souborové systémy a přípojné body. Pracujete-li s počítači na pozici správce systému nebo pokročilého uživatele, jistě jste zažili situaci, kdy na jedné (zpravidla velmi důležité) oblasti docházelo volné místo, zatímco jiná oblast jej měla nadbytek. Zpravidla pak nastoupilo mazání, přesouvání a propojování adresářů přes symbolické odkazy. Abyste do budoucna předešli popsané situaci, můžete použít manažer logických svazků (Logical Volume Manager). Co takový manažer dělá? Jednoduše řečeno, spojí diskové oblasti (v žargonu LVM se nazývají fyzické svazky) do virtuálního disku (tzv. skupina svazků), který pak můžete rozdělit na virtuální oblasti (logické svazky). Jak se tyto virtuální oblasti liší od těch fyzických, na kterých jsou vybudovány? Pointa je v tom, že logické svazky (a samozřejmě pod nimi ležící skupiny svazků) se mohou rozprostírat přes několik fyzických disků. Například nyní, když si všimnete, že potřebujete více místa na starší 160 gigabajtové oblasti s domovskými adresáři, můžete jednoduše dokoupit nový 300GB disk, připojit jej ke stávající skupině svazků a rozšířit logický svazek, který slouží jako oblast pro /home. Výsledkem bude jedna velká, 460 gigabajtová oblast, která uživatelům zase chvíli vystačí. Popsaný příklad je samozřejmě hodně zjednodušený, ale pěkně nastiňuje využití LVM v praxi. Pokud jste jej ještě nečetli, měli byste si projít LVM HOWTO. Nastavení LVM v instalačním programu Debianu je poměrně jednoduché a plně integrované do partmanu. Nejprve musíte označit fyzické oblasti, které mají být spravovány přes LVM. To se provádí v menu , kde byste měli nastavit položku na hodnotu . Po návratu na hlavní obrazovku partmanu uvidíte nové menu . Po jeho výběru budete nejprve dotázáni, abyste potvrdili všechny dosud neprovedené změny v tabulce oblastí (pokud takové existují) a vzápětí se objeví konfigurační menu LVM, nad kterým je zobrazen krátký přehled současného nastavení. Menu samotné je kontextově závislé a zobrazuje pouze akce použitelné v daný okamžik. Mezi dostupné akce patří: , což zobrazí strukturu LVM zařízení včetně jmen a velikostí fyzických svazků, logických svazků a samozřejmě skupin svazků. z dosud nevyužitých fyzických svazků. a uvolnit tak fyzické svazky, ze kterých se skupina skládá. o nevyužité fyzické svazky. partmanu udělat „běžné“ oblasti.o některé fyzické svazky a tudíž je dát k dispozici jiným skupinám, nebo z nich v z volného místa ve skupině svazků. ve skupině svazků. , čímž se vrátíte zpět do hlavního rozdělovacího menu. Při vytváření skupiny svazků nebo logického svazku budete požádáni o zadání jejich názvu. Tyto názvy by měly být krátké a výstižné, protože v běžícím systému se podle těchto názvů vytvoří nová bloková zařízení v adresáři /dev/, která se budou používat pro přímý přístup k daným logickým svazkům. Tedy tam, kde by se běžně použilo např. /dev/hda3 se nyní použije /dev/mapper/jmskupiny-jmsvazku. (Pěkně to bude vidět v souboru /etc/fstab nebo na výstupu příkazů mount a df.) Až budete s nastavením LVM spokojeni, vraťte se zpět do partmanu, kde uvidíte všechny vytvořené logické svazky. Logické svazky se chovají jako obyčejné oblasti, tudíž už asi víte, co s nimi máte dělat.[11] debian-installer umožňuje nastavit šifrované oblasti. Každý soubor, který na takovou oblast zapíšete, je na disk zapsán v šifrované podobě. Přístup k šifrovaným datům je povolen pouze po zadání přístupové fráze, kterou si zvolíte při vytváření šifrované oblasti. Takto můžete chránit citlivá data v případě, že někdo ukradne váš přenosný počítač nebo pevný disk. Zloděj sice získá fyzický přístup k pevnému disku, ale bez znalosti přístupové fráze budou šifrovaná data na disku vypadat jako změť náhodných znaků. Největší smysl má šifrování oblasti s domovskými adresáři, kde se nachází vaše soukromá data, a oblasti s odkládacím prostorem, kde se mohou dočasně ocitnout citlivá data z operační paměti. Samozřejmě vám nic nebrání šifrovat libovolnou jinou oblast, například /var, kam si ukládají databázové servery své databáze, poštovní servery poštu, tiskové servery frontu úloh, nebo třeba adresář /tmp, kde se mohou nacházet potenciálně zajímavá data (dočasné pracovní kopie vašich dokumentů). Existují i lidé, kteří si šifrují celý systém. Jedinou výjimkou, která musí zůstat nešifrovaná, je oblast obsahující /boot, protože momentálně neexistuje způsob, jak zavést jádro ze šifrované oblasti. Rychlost čtení/zápisu ze šifrovaných oblastí bude o něco nižší než rychlost na nešifrovaných oblastech, protože se data musí odšifrovat/zašifrovat při každém čtení a zápisu. Konkrétní vliv na rychlost závisí na výkonu procesoru, zvolené šifře a délce klíče. Abyste mohli využívat šifrování, musíte vybrat stávající oblast, což může být běžná oblast, logický svazek LVM nebo svazek RAID. (Pokud ještě oblast neexistuje, musíte ji nejprve vytvořit z dostupného volného místa.) V menu pro nastavení oblasti nastavte možnostna hodnotu . Zbytek menu se poté změní a bude obsahovat několik kryptografických nastavení pro danou oblast. debian-installer podporuje několik způsobů nastavení šifrování. Výchozí je dm-crypt (součástí novějších linuxových jader, schopný hostit fyzické svazky pro LVM), další se nazývá loop-AES (starší, udržovaný mimo jádra). Pokud nemáte vážné důvody tak neučinit, doporučujeme použít výchozí variantu. Nejprve se podívejme na možnosti, které jsou k dispozici, pro šifrování přes Device-mapper (dm-crypt). Znovu opakujeme: Pokud jste na pochybách, ponechejte výchozí hodnoty, protože byly zvoleny s ohledem na bezpečnost. Neuvážená kombinace voleb může způsobit nízkou kvalitu šifrování, které tak vytváří pouze falešný pocit bezpečí. aes Touto volbou můžete vybrat šifrovací algoritmus (šifru), jež se použije pro šifrování dat na dané oblasti. debian-installer nyní podporuje tyto šifry: aes, blowfish, serpent a twofish. Kvalita jednotlivých šifer přesahuje záběr této příručky, nicméně vám v rozhodování může pomoci informace, že v roce 2000 byla šifra AES zvolena americkým úřadem pro standardizaci jako standardní šifrovací algoritmus pro ochranu citlivých dat v 21. století. 256 Zde můžete zadat délku šifrovacího klíče. Obvykle platí, že čím delší klíč, tím větší odolnost šifry proti útokům. Na druhou stranu také delší klíč většinou znamená menší výkon (výjimkou jsou třeba šifry blowfish a twofish). Dostupné velikosti klíče se liší v závislosti na konkrétní šifře. cbc-essiv:sha256 Inicializační vektor nebo též algoritmus IV se používá v kryptografii pro zajištění, že aplikováním šifry na stejný nezašifrovaný text za použití stejného klíče vždy dostaneme jiný šifrovaný text. Cílem je zabránit útočníkovi v odvození informací na základě opakujících se vzorků v šifrovaných datech. Z nabízených alternativ je cbc-essiv:sha256 momentálně nejméně zranitelný vzhledem ke známým útokům. Ostatní možnosti používejte pouze v případě, kdy potřebujete zaručit zpětnou kompatibilitu s dříve instalovaným systémem, který neumí používat novější algoritmy. Přístupová fráze Zde si můžete zvolit typ šifrovacího klíče pro tuto oblast. Šifrovací klíč bude vypočítán[12] na základě textové fráze, kterou zadáte později. Nový šifrovací klíč bude vytvořen z náhodných dat pokaždé, když se pokusíte tuto šifrovanou oblast použít poprvé od startu systému. Jinými slovy po každém vypnutí/restartu systému bude obsah oblasti ztracen, protože se klíč z oblasti smaže. (Samozřejmě že se můžete pokusit uhádnout klíč hrubou silou, ale pokud v šifrovacím algoritmu není nějaká neznámá slabina, během našeho života se to nepodaří.) Náhodné klíče se hodí pro odkládací oblasti, protože se pak nemusíte trápit s pamatováním další přístupové fráze, nebo s ručním mazáním dat z odkládací oblasti před každým vypnutím počítače. Na druhou stranu to také znamená, že nebudete moci využít vlastnost „uspání na disk“, která je součástí novějších linuxových jader, protože při následujícím startu nebude možno obnovit obsah operační paměti, který byl odložen fo odkládací oblasti. ano Určuje, zda se má před samotným zašifrováním oblasti přepsat její obsah náhodnými znaky. Je doporučeno tuto možnost povolit, protože jinak by mohl útočník rozpoznat, které části oblasti se používají a které ne. Kromě toho tím ztížíte vydolování dat, která mohla v oblasti zůstat po předchozí instalaci[13]. Zvolíte-li pro nastavení šifrování možnost Loopback (loop-AES), menu se změní následovně: AES256 Na rozdíl od dm-cryptu je u loop-AES volba šifry a velkosti klíče sloučena do jediné otázky, takže je vybíráte současně. Bližší informace o šifrách a velikostech klíčů naleznete v předchozí části. Soubor s klíčem (GnuPG) Zde si můžete zvolit typ šifrovacího klíče pro tuto oblast. Šifrovací klíč bude vytvořen během instalace z náhodných dat. Tento klíč bude dále zašifrován pomocí GnuPG, takže abyste jej mohli používat, budete muset zadávat přístupovou frázi (budete o ni požádáni později během instalace). Přečtěte si prosím část o náhodných klíčích výše. ano Přečtěte si prosím část o mazání dat výše. Po výběru požadovaných parametrů vaší šifrované oblasti se vraťte zpět do hlavního rozdělovacího menu, kde by měla nově přibýt položka nazvaná. Po jejím výběru budete požádáni o povolení smazat data na oblastech, které jste dříve označili pro smazání. U větších oblastí může mazání dat trvat poměrně dlouho. Dále budete dotázáni na zadání přístupové fráze (pokud ji používáte). Dobrá fráze by měla být delší než 8 znaků, měla by se skládat z písmen, číslic a dalších znaků a neměla by obsahovat běžná slova ze slovníku nebo informace, které se s vámi dají lehce spojit (jako narozeniny, záliby, jména mazlíčků, jména členů rodiny nebo příbuzných, apod.). Než budete zadávat samotnou frázi, měli byste se ujistit, že je klávesnice nastavená správně a že generuje očekávané znaky. Může se totiž stát, že se během instalace přepnete do jiného klávesového rozložení, než budete mít k dispozici v nově nainstalovaném systému. Doporučujeme si již dříve vyzkoušet různé klávesy v nějakém textovém poli, případně se přepnout na druhou virtuální konzoli a napsat něco do příkazového řádku. Pokud jste zvolili vytvoření šifrovacího klíče z náhodných dat, bude nyní vytvořen. Protože během této časné fáze instalace ještě nemusí mít jádro nasbíráno dostatek entropie, bude proces trvat hodně dlouho. Proces můžete urychlit vytvořením nějaké entropie, například mačkáním náhodných kláves, nebo přepnutím do shellu na druhé virtuální konzoli a vytvořením síťového či diskového provozu (stahováním nějakých souborů, kopírování velkých dat do /dev/null, apod.). To bude zopakováno pro každou oblast označenou pro šifrování. Po návratu do hlavního rozdělovacího menu uvidíte všechny šifrované svazky jako další oblasti, které můžete nastavit úplně stejně jako běžné oblasti. Následující příklad ukazuje dva různé svazky. První je zašifrovaný pomocí dm-crypt, druhý pomocí loop-AES. Šifrovaný svazek ( sda2_crypt) - 115.1 GB Linux device-mapper #1 115.1 GB F ext3 Lokální smyčka ( loop0) - 515.2 MB AES256 keyfile #1 515.2 MB F ext3 Nyní je čas přiřadit svazkům přípojné body a případně změnit ostatní parametry, pokud vám nevyhovují (souborový systém, rezervované bloky, atd.). Jedna věc, kterou byste si zde měli poznačit do budoucna, jsou kombinace identifikátorů v závorkách (v tomto příkladu sda2_crypt a loop0) a přípojných bodů, které jsou ke každému šifrovanému svazku připojeny. Tato informace se vám bude hodit později, až budete zavádět svůj nový systém. Rozdíly mezi běžným zaváděním systému a zaváděním se šifrovanými svazky bude včas popsáno v kapitole 7.2 – „Připojení zašifrovaných svazků“. Až budete s rozdělením disku spokojeni, můžete pokračovat v instalaci. Přestože je tato část nejméně problematická, zabere dosti času, protože musí stáhnout, ověřit a rozbalit celý základní systém. Pokud máte pomalý počítač a/nebo síťové připojení, může to chvíli trvat. Během instalace základního systému jsou hlášky o rozbalování a nastavování balíků přesměrovány na třetí virtuální konzoli tty4. Můžete se na ni přepnout klávesami Levý Alt+F4, zpět se dostanete kombinací Levý Alt+F1. Tyto jsou hlášky jsou také uloženy do souboru /var/log/syslog, což se může hodit v případě, že instalujete systém přes sériovou konzoli, Během instalace se nainstaluje i jádro Linux. Při standardní prioritě vám debian-installer vybere jádro, které nejvíce odpovídá vašemu hardwaru. Při nižších prioritách si budete moci sami vybrat ze seznamu dostupných jader. Při instalaci balíků se automaticky nainstalují také balíky, které jsou instalovanými balíku doporučovány. Doporučené balíky nejsou pro funčnost zvoleného software striktně vyžadovány, nicméně nějakým způsobem rozšiřují jeho funkcionalitu a v očích správců balíků by se měly instalovat společně. Z technických důvodů se balíky instalované jako součást základního systému instalují bez doporučených balíků. Pravidlo popsané výše tedy začíná platit až po instalaci základního systému. V tento okamžik máte sice použitelný, nicméně poněkud omezený systém. Většina uživatelů si bude chtít do systému doinstalovat další software a upravit tak systém svým potřebám, s čímž vám instalátor ochotně pomůže. Jestliže máte pomalejší počítač nebo síťové připojení, může tento krok trvat ještě déle než instalace základního systému. Uživatelé obvykle instalují balíky programem apt-get z balíku apt, případně některou nadstavbou typu aptitude nebo synaptic[14]. Pravdou je, že aptitude je již nějakou dobu upřednostňovaným nástrojem pro správu balíků a uživatelé si ji velmi rychle oblíbili pro její pokročilé funkce jako je hledání dle různých kritérií nebo interaktivní řešení závislostí. Aby aptitude nebo apt věděli, odkud mají získávat balíky, musí se nastavit. S tím pomůže komponenta apt-setup, která výsledky svého snažení zapíše do souboru /etc/apt/sources.list a který můžete po instalaci prozkoumat a v případě potřeby upravit. Instalujete-li s výchozí prioritou otázek, instalátor nastaví většinu věcí automaticky na základě typu instalace (síťová, CD/DVD) a dříve zodpovězených otázek. Jestliže jste například zavedli instalaci ze sítě, zvolili jako výchozí jazyk češtinu a neměnili nastavení zrcadla, použije se pravděpodobně síťový zdroj ftp.cz.debian.org. Ve většině případů se automaticky přidá zrcadlo s bezpečnostními aktualizacemi a v případě stabilní verze distribuce také archiv služby „volatile“, která poskytuje novější verze rychle se měnících balíků, jako jsou vzory a pravidla pro antivirové a antispamové programy. Při instalaci s nižší prioritou otázek (např. v expertním režimu) můžete rozhodovat o více nastaveních. Můžete si sami vybrat, zda budete používat bezpečnostní aktualizace a službu volatile a také zda chcete mít přístupné balíky ze sekcí „contrib“ a „non-free“. Instalujete-li z CD nebo DVD, které je součástí celé sady, instalátor se zeptá, zda chcete prozkoumat dodatečná CD/DVD. Pokud taková média máte, doporučujeme souhlasit, protože pak můžete jednoduše instalovat balíky na nich uložené. Nemáte-li další média, nic se neděje — jejich použití není nutné. Nepoužijete-li ani síťové zrcadlo (další kapitola), znamená to pouze, že se nemusí nainstalovat všechny balíky z úloh, které si vyberete v příštím kroku. Balíky jsou na médiích uloženy podle popularity, což znamená, že pro nejběžnější instalace postačí pouze několik prvních CD. Balíky z posledního CD využije jen velmi málo uživatelů. To také znamená, že zakoupení nebo stažení a vypálení celé sady CD je jen plýtvání, protože většinu médií stejně nevyužijete. Ve většině případů je rozumné stáhnout nejvýše prvních 8 CD (často postačí první 3) a případné další balíky instalovat z Internetu. Pro DVD platí něco podobného — jedno nebo dvě DVD pokryjí většinu potřeb. Zjednodušeně se dá říci, že pro standardní desktopovou instalaci s prostředím GNOME stačí první 3 CD. Pro alternativní desktopová prostředí (KDE nebo Xfce) jsou zapotřebí další CD. První DVD lehce pokryje všechna tři desktopová prostředí. Pořadí, ve kterém necháte média prozkoumat, nehraje žádnou roli. Je ovšem vhodné nechat prozkoumat média pouze ze stejné sady, protože tak předejdete potenciálním problémům se závislostmi balíků. Jednou z otázek, která se zobrazí téměř ve všech případech, je použití síťového zrcadla. Většinou stačí použít výchozí možnost, ale existuje několik výjimek. Pokud neinstalujete z velkého CD nebo DVD, případně z obrazu velkého CD/DVD, měli byste použití síťového zrcadla povolit, protože jinak skončíte pouze s minimálním systémem. Máte-li pomalé internetové připojení je lepší v dalším kroku instalace nevybírat úlohu Desktopové prostředí. Instalujete-li z jediného velkého CD nebo obrazu CD (ne DVD), není použití síťového zrcadla nutné, ale rozhodně je doporučované, protože CD obsahuje jen omezené množství balíků. Máte-li pomalé internetové připojení, je lepší zde síťové zrcadlo nevybírat a dokončit instalaci jenom s tím, co je na prvním CD. Další balíky pak můžete doinstalovat po skončení instalace ze svého nového systému. Jestliže instalujete z DVD, nebo k instalaci používáte obraz DVD, je potřeba síťového zrcadla mnohem menší, protože všechny balíky potřebné pro základní instalaci by se měly nacházet na DVD. To stejné platí v případě, že použijete sadu několika CD. Jednou z výhod použití síťového zrcadla je, že pokud od vytvoření médií vyšla nová minoritní verze Debianu, automaticky získáte aktualizované balíky z novějších vydání (r1, r2, r3, ...). Můžete tak prodloužit životnost médií bez obav o bezpečnost nebo stabilitu systému. Stručně: s výjimkou pomalého internetového připojení je použití síťového zrcadla dobrý nápad. Bude-li stejná verze balíku k dispozici na síti i na CD/DVD, instalátor vždy použije balík z CD/DVD. Množství stažených dat závisí na: úlohách vybraných v dalším kroku balících, které jsou k dispozici na CD/DVD zda se na síťových zrcadlech vyskytují novější verze balíků, než jsou na CD/DVD (opravy závažných chyb, bezpečnostní aktualizace) Poslední bod znamená, že i když použití zrcadla zakážete, je možné, že se z Internetu stáhnou balíky, ve kterých byla nalezena bezpečnostní chyba, nebo pro které existuje novější verze na službě „volatile“ (za předpokladu, že jste použití těchto služeb také nezakázali). Během instalace vám bude nabídnuta možnost nainstalovat si další software. V této fázi sice máte k dispozici 27750 dostupných balíků, ale protože jen jejich projití zabere hodně (tím myslíme opravdu hodně) času, nabízí debian-installer instalaci připravených softwarových úloh, které umožní rychlé přizpůsobení počítače pro danou úlohu. Nejprve tedy můžete vybírat úlohy a teprve poté doinstalovat konkrétní balíky. Úlohy představují různé činnosti, které byste s počítačem mohli provádět. Například „desktopové prostředí“, „webový server“ nebo „tiskový server“.[15]. Velikost jednotlivých úloh zmiňuje kapitola D.2 – „Místo potřebné pro úlohy“. Podle odhadnutého typu počítače mohou být některé úlohy předvybrány. (Např. pokud si debian-installer myslí, že instalujete notebook, předvybere úlohu „Notebook“.) Nesouhlasíte-li s výběrem, můžete nechtěné úlohy zase odebrat. Dokonce nemusíte instalovat žádnou úlohu. Ve výchozím prostředí instalačního systému se úlohy (od)vybírají klávesou mezera. Pokud nepoužíváte speciální zaváděcí CD s KDE nebo Xfce/LXDE, nainstaluje úloha „Desktopové prostředí“ desktopové prostředí GNOME. Nezoufejte, i když nelze změnit desktopové prostředí interaktivně během instalace, je možné instalační systém přemluvit, aby místo GNOME nainstaloval prostředí KDE. Dosáhnete toho pomocí přednastavení (viz B.4.10 – „Výběr balíků.“), nebo přidáním parametru desktop=kde při zavádění instalačního systému. Alternativně můžete zvolit odlehčený desktop Xfce resp. LXDE, stačí použít parametr desktop=xfce resp. desktop=lxde. To samozřejmě bude fungovat pouze v případě, že jsou balíky tvořící zvolené desktopové prostředí k dispozici. Naznačujeme tím, že pokud k instalaci používáte pouze první CD, musí se tyto balíky stáhnout ze síťového zrcadla. U všech ostatních typů instalace (z DVD nebo rovnou ze sítě) by se mělo KDE, Xfce nebo LXDE nainstalovat bez problémů. Různé serverové úlohy nainstalují zhruba následující software. DNS server: bind9; Souborový server: samba, nfs; Poštovní server: exim4, spamassassin, uw-imap; Tiskový server: cups; SQL server: postgresql; Webový server: apache2. Úloha „Standardní systém“ nainstaluje všechny balíky s prioritou „standardní“. To zahrnuje spoustu běžných nástrojů, které se obvykle nachází na každém linuxovém nebo unixovém systému. Pokud zrovna nestavíte minimalistický systém a pokud přesně nevíte, co děláte, měli byste tuto úlohu ponechat vybranou. Jestliže jste při výběru jazyka zvolili jakoukoliv jinou možnost než „C“, tasksel nyní zkontroluje, zda pro zvolený jazyk/místní prostředí neexistuje lokalizační úloha a automaticky se ji pokusí nainstalovat. Lokalizační úlohy typicky obsahují balíky se slovníky a fonty vhodnými pro daný jazyk. Pokud jste zvolili i úlohu „Desktopové prostředí“, mohou se doinstalovat další lokalizační balíky (pokud jsou dostupné). Až skončíte s výběrem, vyberte tlačítko aptitude, která nainstaluje vybrané balíky.. Tím se na pozadí spustí Programy apt-get a dpkg pak zajistí stažení, rozbalení a instalaci všech balíků obsažených ve zvolených úlohách. Pokud instalace balíku vyžaduje od uživatele nějaký vstup, budete dotázáni stejně jako třeba při vytváření nového uživatele. Měli byste mít na paměti, že úloha desktopové prostředí je opravdu velká. Pocítíte to obzvláště v případě, kdy instalujete z běžného CD v kombinaci se síťovým zrcadlem, což může při pomalém připojení trvat poměrně dlouho. Po zahájení instalace neexistuje žádná uživatelsky jednoduchá možnost, jak instalaci přerušit. Instalační systém může některé balíky stahovat ze sítě i v případě, že se balíky nachází na CD. To se stává tehdy, když se na síťovém zrcadle nachází novější verze balíků, než na CD. U stabilní distribuce to znamená po vydání nové revize (po 6.0r0 vyjde 6.0r1, 6.0r2, ...), u testovací distribuce se s tímto potkáte již několik dnů až týdnů po stažení obrazu CD. Pokud instalujete bezdiskovou stanici, zavádění systému z lokálního disku evidentně nebude nejsmysluplnější volba - tento krok přeskočte. Možná budete chtít nastavit OpenBoot tak, aby implicitně zaváděl systém ze sítě, viz 3.6.2 – „Výběr zaváděcího zařízení“. Před instalací zavaděče se debian-installer pokusí vyhledat jiné operační systémy instalované na počítači. Pokud nějaké najde, budete o tom informováni během instalace zavaděče a počítač bude nastaven tak, aby kromě Debianu zaváděl i nalezené operační systémy. Zavádění více operačních systémů na jednom počítači je stále něco jako černá magie. Kvalita automatického rozpoznávání operačních systémů a následné nastavení zavaděče se liší na jednotlivých architekturách a dokonce i na jejich podarchitekturách. Pokud něco nebude fungovat, měli byste si dobře prostudovat dokumentaci použitého zavaděče. Standardní zavaděč na architektuře sparc se jmenuje „silo“. Kompletní dokumentace se nachází v adresáři /usr/share/doc/silo/. SILO se používá a konfiguruje, až na několik výjimek, podobně jako LILO. SILO však umožňuje zavést libovolné jádro na disku, a to ani nemusí být uvedeno v konfiguračním souboru /etc/silo.conf. To je umožněno tím, že SILO umí číst linuxové oblasti a navíc je /etc/silo.conf čten až při zavádění, takže odpadá spouštění silo po každé instalaci nového jádra (jak je to nutné se zavaděčem LILO). SILO také umí číst oblasti UFS, což znamená, že může zavést systém i z oblastí SunOSu a Solarisu. Jistě tušíte, že SILO je dobrá volba, pokud chcete instalovat GNU/Linux na počítač sdílený se systémy SunOS/Solaris. Pomocí této komponenty můžete získat zaveditelný systém, i když se nenainstaluje žádný zavaděč — ať už proto, že na této architektuře žádný neexistuje, nebo proto, že jej nechcete nainstalovat (třeba chcete použít stávající zavaděč). V tomto okamžiku je vhodné prozkoumat obsah adresáře /target/boot a poznačit si název jádra a případného ramdisku (initrd), protože je budete muset sdělit svému zavaděči spolu s dalšími důležitými informacemi, jako je oblast s kořenovým souborovým systémem a oblast pro /boot (pokud máte /boot na samostatné oblasti). Toto jsou poslední drobnosti, které je třeba vykonat před zavedením nového systému. Většina práce spočívá v uklizení po debian-installeru. debian-installer se může zeptat, zda jsou hardwarové hodiny počítače nastaveny na univerzální časové pásmo (UTC). Systém se snaží odpověď odhadnout například podle nalezených operačních systémů. Při expertní instalaci se otázka zobrazí vždy. V tento okamžik se debian-installer pokusí uložit aktuální čas do hardwarových hodin počítače. V závislosti na předchozí odpovědi bude čas uložen buď v UTC nebo v místním čase. Toto je poslední krok debian-installeru. Budete vyzváni k odstranění zaváděcích médií (CD, disketa, apod.), která jste použili pro zavedení instalačního systému. debian-installer provede poslední úklidové práce a restartuje počítač do vašeho nového systému. Následující komponenty se obvykle do instalačního procesu nezapojují, ale tiše čekají v pozadí, aby vám pomohly v případě, že se něco pokazí. Pokud byla instalace úspěšná, budou záznamy vytvořené během instalace uloženy v novém systému v adresáři /var/log/installer/. Pokud během instalace zaznamenáte kritické chyby, může být výhodné uložit si tyto informace na disketu, síť, pevný disk nebo jiné médium a v klidu si je prostudovat na jiném počítači, nebo je přiložit k hlášení o chybě. K tomu slouží právě menu. Shell můžete během instalace získat několika způsoby. Pokud zrovna neinstalujete přes sériovou konzoli, je nejjednodušší se přepnout na druhou virtuální konzoli klávesami Levý Alt+F2 (na macintoshí klávesnici Option+F2), kde běží samostatný klon Bourne shellu nazvaný ash. Zpět do instalátoru se dostanete klávesovou zkratkou Levý Alt+F1. Pokud se nemůžete přepínat mezi virtuálními konzolami, můžete shell spustit z hlavního menu příkazem exit. V tomto okamžiku běží systém z RAMdisku a nabízí několik základních unixových nástrojů. Seznam dostupných programů můžete zjistit příkazy ls /bin /sbin /usr/bin /usr/sbin a help. Shell má některé příjemné vlastnosti svých větších bratříčků, jako je historie a automatické doplňování příkazů. Pro úpravu souborů máte k dispozici textový editor nano. Přestože můžete v shellu provádět téměř cokoliv, co vám dostupné programy umožní, měli byste raději používat menu instalačního programu — shell a jeho příkazy jsou zde jen pro případ, že se něco pokazí. Ruční spouštění příkazů ze shellu totiž může kolidovat s instalačním procesem. Konkrétně pro inicializaci odkládací oblasti byste měli použít menu a ne shell, protože instalační program jinak nepozná, že jste tento krok již provedli. Jednou ze zajímavějších komponent je network-console, která vám umožní provádět větší část instalace vzdáleně přes SSH. Použití sítě naznačuje, že budete muset provést několik prvních kroků instalace (minimálně po nastavení sítě) lokálně a teprve pak pokračovat vzdáleně. Lokální část však můžete automatizovat použitím 4.4 – „Automatická Instalace“.) Tato komponenta se implicitně nenahrává do instalačního menu a proto o ni budete muset požádat. Nejprve musíte zavést instalační systém se střední prioritou otázek, nebo jiným způsobem vyvolat hlavní instalační menu a vybrat položku(nebo ze sítě) a ze seznamu dodatečných komponent vybrat . Úspěšné načtení komponenty se projeví tak, že v menu přibude nová položka nazvaná . Po výběru této nové položky budete požádáni o zadání nového hesla, které se použije pro připojení do instalovaného systému. Následuje rutinní potvrzení hesla, zda bylo zadáno správně. Toť vše. Nyní uvidíte obrazovku s nápovědou, která říká, že se máte vzdáleně připojit k systému jako uživatel installer s heslem, které jste právě zadali. Další důležitá věc na obrazovce je kryptografický otisk tohoto systému. Tento otisk musíte zabezpečeně předat osobě, která bude v instalaci pokračovat vzdáleně. Pokud byste se náhodou rozhodli pokračovat v instalaci lokálně, můžete vždycky stisknout Enter, což vás vrátí zpět do hlavního menu, kde můžete vybrat další krok. Nyní se přepojme na druhý konec drátu. Nejprve byste se měli ujistit, že máte terminál přepnutý do kódování UTF-8, protože jej používá instalační systém. Pokud tak neučiníte, vzdálenou instalaci by to nemělo nijak ovlivnit, ale je pravděpodobné, že uvidíte na displeji různé artefakty jako porušené rámečky dialogových oken a rozsypaný čaj z písmen, které nespadají do sedmibitového ASCII. Pro navázání spojení stačí napsat: $ ssh -l installer instalovany_pocitac kde instalovany_pocitac je buď jméno nebo IP adresa instalovaného počítače. Před samotným přihlášením se zobrazí kryptografický otisk vzdáleného systému, který budete muset potvrdit, zda je správný. ssh server v instalačním systému používá výchozí nastavení, které neposílá pakety pro udržování spojení. Teoreticky to ničemu nevadí, ale prakticky se může stát, že se po určité době neaktivity spojení rozpadne. Typickým příkladem může být překlad adres (NAT) někde po cestě mezi klientem a instalovaným systémem. Opětovné připojení a pokračování v instalace se může, ale nemusí podařit — závisí na kroku instalace, ve kterém se spojení přerušilo. Rozpadávání spojení můžete předejít tak, že při spuštění ssh klienta použijete parametr -o ServerAliveInterval=, případně že tento parametr zadáte do konfiguračního souboru ssh. Mějte však na paměti, že v některých případech může právě tento parametr způsobit rozpadávání spojení (například pokud se udržovací paket odešle během krátkodobého výpadku sítě, který by jinak ssh ustálo). hodnota Instalujete-li postupně několik počítačů, které mají stejnou IP adresu nebo jméno, ssh se odmítne k takovému počítači připojit. Důvodem je odlišný kryptografický otisk, což obvykle indikuje útok, kdy se záškodník vydává za cílový počítač. Pokud jste si jisti, že to není tento případ, budete muset ze souboru ~/.ssh/known_hosts smazat příslušný řádek[16] a připojení zopakovat. Po přihlášení vám bude nabídnuta úvodní obrazovka, kde můžete volit mezi možnostía . První možnost vás přenese do hlavního instalačního menu, kde můžete pokračovat v instalaci obvyklým způsobem. Druhá možnost spustí shell, ve kterém můžete zkoumat a případně opravit vzdálený systém. Přestože počet SSH spojení do instalovaného systému není omezen, měli byste mít pouze jedno spojení, kterým ovládáte instalaci (na rozdíl od shellů, kterých si můžete spustit dle libosti). Po zahájení vzdálené instalace byste se již neměli vracet zpět k lokální instalaci, protože by to mohlo porušit databázi, ve které je uloženo nastavení nového systému, což by následně vedlo k nefunkční instalaci nebo k problémům v novém systému. [4] Ve výjimečných případech se může stát, že ve vybraném jazyce nebudou některé texty instalace přeloženy — pak se zobrazí anglicky. [5] Technicky řečeno: pokud k jazyku existuje více locales s různými kódy zemí. [6] Zastaralá prostředí jsou taková, která nepoužívají UTF-8, ale starší standardy kódování, jako ISO 8859-2 (používaný ve střední Evropě) nebo EUC-JP (používaný v Japonsku). [7] Je-li zvolené zrcadlo dlouhodobě nedostupné, je možné, že již neexistuje, protože seznam zrcadel se vytváří před vyjitím stabilní verze Debianu, což mohlo být před několika měsíci (a v některých případech i před několika lety). [8] Instalátor zašifruje skupinu svazků pomocí 256 bitového klíče AES a využije pro to „dm-crypt“, který je součástí linuxového jádra. [9] V určitých případech (jako je použití LVM) nebudete moci vrátit všechny změny, protože některé z nich jsou již zapsány na disku. Naštěstí vás však instalační program bude před každou trvalou změnou varovat. [10] Ve skutečnosti můžete MD vytvořit i z oblastí ležících na jednom fyzickém disku, ale nezískáte tím žádnou popisovanou výhodu. [11] Nápověda: vytvořit souborové systémy, vybrat přípojné body, apod. [13] Obecně se ví, že agenti z třípísmenných agentur umí obnovit data z magnetooptických médií i po několika přepsáních. [14] Ve skutečnosti balíky instaluje program na nižší úrovni: dpkg. dpkg je podle potřeby volán z nástroje apt-get, který se stará o získání potřebných balíků ze sítě, CD nebo jiného zdroje a také o vyřešení závislostí mezi nimi. [15] Protože je debian-installer velmi líný, tak si na pomoc volá jiné aplikace. Konkrétně pro zobrazení seznamu úloh spustí program tasksel, který můžete spustit i samostatně kdykoliv po instalaci a (od)instalovat si tak další balíky. Je-li pro vaše potřeby výběr úloh moc hrubý, pak poslouží program aptitude. Například pro instalaci konkrétního balíku stačí spustit příkaz aptitude install , kde balík balík je jméno balíku, který chcete nainstalovat. [16] Například příkazem ssh-keygen -R < počítač> nebo ssh-keygen -R < IP adr.>.


Hodinářství Bechyně | Luxusní pánské a dámské hodinky Mistrovství chce čas Podporujeme Českou filharmonii Podporujeme České ragby Vážení zákazníci, omlouváme se vám, ale všechny naše pobočky budou v týdnu od 4. – 8. července z důvodu čerpání dovolených uzavřeny. Vašim poptávkám se budeme věnovat po návratu. Děkujeme za pochopení Staráme se o to, aby pro vás byl nákup hodinek více než jenom obyčejná koupě. Jsme Hodinářství Bechyně, česká rodinná firma, která jako jedna z prvních začala budovat novodobou tradici zastoupení prestižních švýcarských a německých hodinářských značek v České republice. Naše hodinářské značky Podporujeme český sport a kulturu Martin Stráník dosahuje úspěchů ve sportovním lezení a boulderingu nejen u nás, ale i v zahraničí. Nachází cestu tam, kde ji ostatní raději ani nehledají. Golf je koncentrace a cit. Je to přesnost. A také poctivost, jak k sobě samému, tak k ostatním. To vše jsou kvality, na nichž nám záleží. Hodinářství Bechyně si hluboce váží svého partnerství s Royal Beroun Golf Clubem a vzájemné oboustranné důvěry. Krásný resort Royal Beroun Golf Clubu je obklopen lesnatými svahy Brd. Chlubí se zde proslulým 6.078m dlouhým hřištěm (USGA CR 72, Bogey SR 136),... Rolex a mistrovství: Wimbledon Rolex se poprvé spojil s Wimbledonem v roce 1978. Nejstarší tenisový turnaj na světě je chrámem trávníkového tenisu a je to také místo, kde se sportovci stávají legendami. V čem spočívá mistrovství? Hodinářství Bechyně se od čtvrté sezony společné cesty s Českou filharmonií stává privátním partnerem nástrojové skupiny dřevěných dechů. Se zástupci této skupiny hledáme odpovědi na otázku, jak dosáhnout opravdového mistrovství, hledáme průniky mezi světem klasické hudby špičkového hudebního tělesa a světem hodinařiny. Tudor představuje cyklistický tým v čele s legendou Fabianem Cancellarou Ve spolupráci s cyklistou Fabianem Cancellarou, vítězem několika olympijských a světových šampionátů, přináší švýcarská hodinářská značka Tudor svého odvážného ducha do světa profesionální cyklistiky a mapuje tak směr, který ovlivní mnoho aspektů tohoto vzrušujícího globálního sportu. Navštivte nás v jednom z našich butiků v České republice. Vaše cesta k hodinkám začíná u nás. Čas je to nejcennější, co máme. Vychutnejte si 4. ročník golfového turnaje HB


text: Rychlé šípy (zkratka RŠ) je název fiktivní chlapecké pětice z knih a komiksů spisovatele Jaroslava Foglara, vytvořené jako alternativa ke skautingu. Komiksové příběhy Rychlých šípů začaly vycházet 17. prosince 1938 jednou týdně na zadní straně časopisu Mladý hlasatel a byly vyvrcholením snah Jaroslava Foglara o zavedení výchovných čtenářských klubů mezi mládeží. Příběhy Rychlých šípů považoval Foglar za své největší životní dílo, zatímco od skautingu si postupně držel stále větší odstup. V dobách, kdy Rychlé šípy z různých důvodů nemohly vycházet, využíval Foglar ke stejným účelům rozhlasový pořad Klub zvídavých dětí (1941–1943) nebo komiksy Svorní gambusíni a Kulišáci. Postavy Členy klubu Rychlé šípy byli Mirek Dušín, Jarka Metelka, Jindra Hojer, Rychlonožka a Červenáček; jejich klubovním psem byl Bublina a po něm Kuliferda. Jméno Mirka Dušína se stalo synonymem bezchybného kladného hrdiny. Antagonistou RŠ byla v prvopočátku banda zvaná Černí jezdci. Její členové se však posléze stali registrovaným klubem Mladého hlasatele, polepšili se a zmizeli ze scény (částečně na naléhání druhorepublikové policie). Po krátké pauze, kdy Rychlé šípy neměly v seriálu soustavný protiklad, vznikla vůči nim opozice v podobě Bratrstva Kočičí pracky: Dlouhé Bidlo, Štětináč a Bohouš. Pozadí vzniku Záměrem spisovatele Jaroslava Foglara bylo vytvořit vzdělávací, poučný, ale přitom vtipný a poutavý obrázkový seriál, který by zvedl náklad časopisu Mladý hlasatel a zároveň by mu usnadnil vzdělávání čtenářských klubů. Jejich počet totiž narůstal a podrobná korespondenční agenda byla neúnosná. Seriál začal vycházet na konci roku 1938 a rychle si získal popularitu. Přitom původně se s větším počtem dílů nepočítalo. Seriál se navíc původně jmenoval Černí jezdci (resp. jednotlivé díly byly nazvané po nich). Jaroslav Foglar po celý život odmítal prozradit, zda Rychlé šípy ve skutečnosti existovaly či nikoli. Uměle také podobné otázky přiživoval, aby zájem o své dílo udržel stále živý. Několikrát se o původu Rychlých šípů dopustil mystifikací hraničících se lží. Přesto však postupně vědomě či nevědomě odhalil několik indicií o původu svého legendárního klubu. Bezděčně například prozradil, že Rychlé šípy žily v Praze. Jak vše přehledně zdokumentoval Miloš Dvorský ve své knize Mýtus zvaný Stínadla, těžiště Foglarovy inspirace bylo v jeho vlastním dětství. Částečně se inspiroval také příhodami ve svém oddíle, dílem běžnými novinovými články. Stěžejní však byla Foglarova jedinečná fabulace. Charakteristika díla Klub Rychlých šípů nikdy nebyl začleněn do žádné formální organizace mládeže. Mylně je tedy někdy tato pětice považována za skauty, jimiž nikdy nebyli a nejsou. Na rozdíl od jiných bývalých sokolských a junáckých oddílů se nestali ani součástí protektorátního Kuratoria pro výchovu mládeže. Po válce se téměř stali členy Československého svazu mládeže, i toho však nakonec byli uchráněni. Nikdy ani nebyli členy pionýrské organizace, byť jejich tvůrce přes jisté výhrady byl ochoten s Pionýrem spolupracovat. Komiksové příběhy Rychlých šípů mají silně výchovný charakter, mnohé díly končí pregnantně vyjádřenou radou nebo poučením (např. „nikdy nepijte na ovoce“, „nekuř, cvič a zakrátko budeš zase chlapík“). Nabádají k čestnému a řádnému chování, pomáhání slabým a nemohoucím či vystupování proti bezpráví, dále vedou k zdravému životnímu stylu (sportování, nekouření) a ke klubové činnosti po jejich vzoru. Patrná je i výchova k úctě a důvěře k zákonům a ke státním autoritám (policie, úřady). Rychlé šípy často varují své okolí před nebezpečným chováním, nejsou vyslyšeny a příběh pak končí tragicky, těžkým zraněním nebo i smrtí. Výjimečně se něco přihodí i jim samotným, např. Mirek je zraněn, když se snaží zabránit neznámému chlapci v rozbíjení dynamitové patrony, která vybuchne a chlapce zabije. Druhou skupinou jsou příběhy čistě komické, v nichž se Rychlým šípům (všem nebo někomu z nich) dějí zábavné trampoty. Na rozdíl od vážněji míněných dobrodružství, při nichž Rychlé šípy často soupeří s jinou skupinou a vesměs vítězí, humorně laděné historky mohou skončit i jejich neúspěchem (např. jízda na pětikole, lovení pašíka na dvoře, tříkrálová návštěva cukrárny). Zvláštní prostor v komiksech dostává Rychlonožka – několik dílů tvoří jeho bizarní noční sny nebo jsou zobrazeny jeho rodinné patálie. Knižní příhody Rychlých šípů (stínadelská trilogie) jsou více zaměřeny na dobrodružné zápletky; výchovné aspekty a humor se objevují jen málo. Citát Kontroverze Ačkoli jsou Rychlé šípy a zvláště jejich vedoucí Mirek Dušín všeobecně prezentováni jako prototypy dokonalé ušlechtilosti, při pečlivém čtení jejich příběhů lze narazit na ojedinělé situace, kdy se Mirek nebo jiní chlapci z klubu zachovají nečestně nebo přestoupí zákon. Kresby a příběhy Rychlých šípů se opakovaně dostaly do kontroverzních situací ovlivněných dobovou politikou. Po vzniku protektorátu se z Mirka Dušína a dalších postav seriálu stali v Mladém hlasateli průvodci lekcemi německého jazyka. Po válce, když seriálu hrozil zánik v důsledku nastupující komunistické ideologie, pokusil se ho Foglar (neúspěšně) zachránit tím, že členy klubu vyslal na stavbu mládeže. Komiksové příhody Rychlé šípy původně vycházely jako komiks od roku 1938 do roku 1989, s vynucenými přestávkami v období nacismu a komunismu. Autorem námětu a scénáře byl vždy Jaroslav Foglar, kreslířem prvního období (do roku 1948) byl Jan Fischer a druhého období (od konce 60. let) Marko Čermák. Některé díly v roce 1941 nakreslili Bohumír Čermák a Václav Junek. První série vycházela v časopisech Mladý Hlasatel a Vpřed, na přelomu 60. a 70. let i v různých sešitových vydáních. Souborné knižní vydání seriálu vyšlo roku 1998 v nakladatelství Olympia. Knižní příhody Rychlé šípy jsou hlavními postavami knižní trilogie Dobrodružství v temných uličkách: Záhada hlavolamu (1941), Stínadla se bouří (1947) a Tajemství Velkého Vonta (1986 české vydání v Německu, v ČR až 1990). Záhada hlavolamu byla zfilmována v roce 1993 (režie: Petr Kotek) a stala se také námětem TV seriálu z roku 1969 (režie Hynek Bočan). Známými rekvizitami z ní jsou záhadný hlavolam ježek v kleci, Tleskačovo létající kolo, tajemný Em, temné uličky Stínadel a bezeslovná píseň Vontů. Knihy Záhada hlavolamu, Stínadla se bouří i Tajemství Velkého Vonta vyšly později jako obrázkový komiks. Deskové hry Ve společné krabici vyšly dvě hry na motivy Rychlých šípů: Rychlé šípy – Záhada hlavolamu a Lov Bobříka síly. Rekapitulace vydání Rychlých šípů Samostatný obrázkový seriál (komiks) Rychlé šípy má celkem 317 stran, které vycházely takto: 1938–1941 Mladý hlasatel, 113 pokračování 1940 Melantrich vydal souborný sešit "Rychlé šípy a jejich 65 úžasných dobrodružství" 1946 Junák, 4 pokračování 1946–1948 Vpřed, 103 pokračování 1966–1967 Ostravský kulturní zpravodaj, 24 příběhů 1968 Skaut – Junák, 3 příběhy 1967–1971 časopis Rychlé šípy (vydával OKZ PULS, Ostrava), 3 ročníky (295 příběhů, z toho 87 poprvé) 1969–1971 Mladá fronta (souborné vydání ve třech dílech, celkem 288 příběhů) 1982 OBRYS/Kontur, Mnichov, 47 pokračování 1986 publikace Jaroslav Hanzel: Píseň úplňku, 7 pokračování 1988 Sokol Silůvky, 41 pokračování 1988–1991 Puls (vyd. MNV, Hradec Králové), 17 pokračování 1989 noviny Mladá fronta, 1 pokračování 1990–1994 Květy, 261 pokračování 1990–1991 Nakladatelství Olympia, 288 pokračování 1990–1991 Mladý hlasatel, 23 pokračování 1991–Hlasatel, 7 pokračování 1997 – vyd. Ostrov Praha, 65 pokračování 1998, 1999, 2004 – Nakladatelství Olympia, 315 pokračování 2009 – publikace První sborník nezávislých foglarovců, 1 pokračování (nový příběh nakreslený Marko Čermákem dle námětu J. Foglara uloženého v Památníku národního písemnictví) 2021 – Nakladatelství Albatros, první kompletní vydání Rychlých šípů J. Foglara, kreslených Janem Fischerem 2022 – Nakladatelství Albatros, první kompletní vydání Rychlých šípů J. Foglara, kreslených Marko Čermákem a dalšími autory (Bohumír Čermák, Václav Junek, Jiří Grus) Kromě výše uvedených vyšlo několik pokračování po roce 1989 např. v TJ Aster/Hucul klub Praha, v Blok Brno, v časopisech Zvonky (Brno) a Magazínu Kometa (Praha). Foglarovi pokračovatelé Ještě za Foglarova života, a tím více po jeho smrti, se našli jiní autoři, kteří v příbězích slavného klubu pokračovali. Některé si získaly i jistou popularitu, Foglar k nim ale souhlas nikdy nedal. Vedle toho, že někteří autoři se více či méně zdařile snažili navázat na trilogii Foglarových příběhů ze Stínadel, samostatnou kapitolou jsou díla inspirující se kreslenými příběhy Rychlých šípů. Díky jejich všeobecné známosti existuje těchto výtvorů široká škála, od seriózně míněných pokračování držících se Foglarova stylu, přes více či méně uctivé parodie (např. „Rychlé pípy“ od Michala Hrdého), až po vyslovené blasfemie plné vulgárních témat a výrazů. Tato nejbrutálnější parodická díla vznikají často pouhou změnou dialogů v ponechané původní kresbě, zatímco serióznější pokračování jsou tvořena zcela nově, včetně kresby. Foglar, který byl obecně na svá autorská práva velice háklivý, se vesměs stavěl rozpačitě i k uctivým epigonům, o jakémkoli znevažování nemluvě. Odkazy Reference Literatura BAUER, Zdeněk a kol. Klub zvídavých dětí: Jaroslav Foglar a Protektorát: čtenářské kluby, zakázaný skauting a Kuratorium pro výchovu mládeže. 1. vyd. V Praze: Zdeněk Bauer, 2018. 411 s. . FOGLAR, Jaroslav. Rychlé šípy, Praha: Olympia, 2004. 344 s., ŠKVÁRA, Miroslav, TRKOVSKÝ, Luboš. Lexikon dobrodružné literatury, svazek 4 – Jaroslav Foglar , Praha: Antikvariát u Léona Cliftona , 2011. 350 s., S. 205–217 NOSEK-WINDY, Václav. Jestřábí perutě (Povídání o foglarovkách), Praha: Olympia, 1999. 236 s., , S. 124–144 Související články Jan Tleskač Ježek v kleci Klub zvídavých dětí Kulišáci Seznam postav z Rychlých šípů Stínadelská trilogie Svorní gambusíni Jaroslav Foglar Externí odkazy Vontové.org Bohoušek.cz - neoficiální foglarovský magazín Mýtus zvaný Stínadla Jak byly položeny základy pro vznik klubu RŠ. Komparativní analýza Rychlé šípy v redakci (feat. Velký plantážník!) Díla Jaroslava Foglara České komiksy Díla dobrodružné literatury Knihy z roku 1998 Fiktivní děti


text: Krásné a noblesní Chianti s velkým archivačním potenciálem. Barva vína je sytější, rubínová. Aroma je opulentní s tóny lesního ovoce, eukalyptu, hřebíčku a jemně animálního náznaku tónů kůže. V ústech je víno komplexní, plné, s vyzrálými a jemnými taniny. Pestrá škála chutí obsahuje šťavnaté černé třešně, švestky, ostružiny, maliny, tóny kávy espresso, lékořice nebo tabáku. Dochuť je velmi dlouhá s příjemnou kyselinou.