text: Jan Hus (kolem roku 1370 pravděpodobně Husinec – 6. července 1415 Kostnice) byl římskokatolický kněz, český středověký náboženský myslitel, vysokoškolský pedagog, reformátor a kazatel. Hus byl, po Johnu Wycliffovi, jehož myšlenkami a argumentací byl inspirován, jedním z prvních reformátorů církve, který téměř o jedno století předběhl své následníky – reformátory Luthera, Bezu, Kalvína a Zwingliho. Od roku 1398 vyučoval na pražské univerzitě, a v letech 1409–1410 byl jejím rektorem. Ve svých náboženských pracích kritizoval mravní úpadek, v němž se ocitla katolická církev. Katolická církev ho označila za kacíře, jeho učení za herezi, a exkomunikovala jej (1411). Přesto se Hus v listopadu 1414 dostavil na kostnický koncil, aby se tam očistil ze všech nařčení. Byl však odsouzen jako kacíř, a následně byl vydán světské moci k upálení na hranici, když odmítl odvolat své učení. K jeho odkazu se hlásili husité, a později i další církve a společnosti, vzešlé z české i protestantské reformace. Husité zahrnovali většinu české populace v Českém království, vytvořili tak velkou vojenskou sílu, a během tzv. husitských válek porazili několik křížových výprav. O století později bylo více než 90 % obyvatel českých zemí nekatolických, a někteří stále následovali učení Jana Husa a jeho nástupců. V roce 1999 prohlásil papež Jan Pavel II., že lituje kruté smrti Jana Husa i následných obětí a rozdělení v českém národě a vyzval k usmíření a historickému hodnocení jeho osobnosti bez předsudků. Přes obecně rozšířené mínění však Jana Husa explicitně za reformátora církve neprohlásil, pouze konstatoval, že tzv. „husovská komise“ byla založena s cílem přesněji stanovit místo, jež Jan Hus zaujímá mezi těmi, kteří usilovali o reformu církve. Ohledně mnohých Husových názorů nepanuje v římsko-katolické církvi shoda a zejména jeho ekleziologie (nauka o církvi) je považována za kontroverzní. K rehabilitaci Jana Husa nedošlo. Den Husova upálení, 6. červenec, se stal českým státním svátkem. Jako svého svatého mučedníka jej (spolu se sv. mučedníkem Jeronýmem Pražským) uctívá česká starokatolická církev a pravoslavná církev (dle vyhlášení metropolity Kryštofa, arcibiskupa pražského). Pro Církev československou husitskou je výročí jeho smrti fakticky největším svátkem. Život Rodiště Narodil se nejspíš v chudé, poddanské rodině, kolem roku 1370 v Husinci. Pravděpodobně šlo o Husinec u Prachatic, když tomuto svědčí údaje v jeho prvním životopise z roku 1480, který sepsal farář Jiřík Heremita. Podle tohoto se narodil v Husinci a jeho matka ho vodila do školy v Prachaticích. Štěpán z Pálče se pak ve svém traktátu Antihus z roku 1414 dovolává svědectví notáře Michala Mikulášova z Prachatic, podle kterého byl Hus jeho spolukrajan. Na druhou stranu v seznamu duchovních svěcení z let 1395 až 1416 je v roce 1400 zapsáno vysvěcení Jana Michalova z Husince z kraje Boleslavského, což by svědčilo spíše pro Husinec u Prahy. V Husinci je tradičně udržován rodný dům Mistra Jana Husa, i když jde o domek vystavěný zřejmě až na začátku 17. století. Mládí a studia O jeho rodičích není nic známo. Hus měl zřejmě jednoho sourozence, staršího bratra. Učit se číst, psát, počítat a osvojit si základy latiny bylo tehdy možné jen na farních školách. Taková byla i v nedalekých Prachaticích, není však jisté, jestli Hus získal vzdělání právě zde. Hus se musel učit nazpaměť morální pravidla, náboženská pravidla, evangelia o Ježíšově dětství atd. Když mu bylo asi 16 let, odešel studovat do Prahy na Karlovu univerzitu, kam jej pravděpodobně pozval jeho přítel Křišťan z Prachatic. Jako student si také musel vydělávat na živobytí (např. tím, že zpíval v chóru při různých pobožnostech, nebo sloužil u některého z profesorů). Hus zpočátku toužil především po materiálním zabezpečení (tehdejší stravou studentů byl chleba s hrachem nebo zelím, dále voda nebo špatné pivo) a váženosti mezi lidmi, a proto také pilně studoval na kněze. Pod vlivem četby Písma a studia na univerzitě začal brát víru a kněžské poslání velmi vážně a svých dřívějších motivací hluboce litoval. Během milostivého léta v roce 1393 absolvoval čtrnáctidenní pouť po pražských kostelích a utratil poslední čtyři groše za odpustek (proti jejichž prodeji se později v životě vymezoval). Hus byl taky hudebně nadaný a skládal, nebo spíše upravoval písně tak, aby se lidem zpívaly co nejlépe. Na artistické fakultě získal roku 1393 hodnost bakaláře, roku 1396 mu byl udělen titul magistr (mistr) svobodných umění. Studentem byl spíše průměrným, při magisterské zkoušce byl desátý z dvaadvaceti, poté se však horlivě věnoval pedagogické činnosti a kazatelství. Po dvou letech (1398) se jako magister actu regens stal plnoprávným členem akademické obce, což ho na artistické fakultě opravňovalo k přednášení, vedení disputací a přípravě dalších studentů na promoce. Absolvování artistické fakulty mu umožnilo studium na fakultách odborných. Roku 1398 zahájil studium na teologická fakultě, roku 1404 se stal bakalářem biblických studií (cursor), 1408 řádným bakalářem teologie (formatus). Studium teologie ale magisterským gradem této fakulty nedokončil, a to především díky církevně-politickým sporům, do nichž byl zapojen. Dne 15. října 1401 byl zvolen děkanem artistické fakulty na zimní semestr 1401–1402. Kněžské a kazatelské působení Souběžně s působením na pražské univerzitě se Jan Hus začal věnovat i dráze duchovního. V roce 1400 byl vysvěcen na kněze a začal kázat v kostele sv. Michala na Starém Městě pražském. Protože si získal značnou oblibu, byl 14. března 1402 povolán do Betlémské kaple, kde poté působil i jako její správce. V kázáních se, jako mnozí jiní duchovní té doby, věnoval i kritice církve a nabádal k její reformě. Pohyboval se v prostředí reformně naladěných mistrů na pražské univerzitě, jakými byli jeho učitel Stanislav ze Znojma a vrstevníci Štěpán z Pálče či Jakoubek ze Stříbra. Inspirovali se učením Johna Wycliffa, jakkoli Hus nepřejímal mnoho z Wycliffových radikálnějších názorů. Hus měl z počátku podporu nového pražského arcibiskupa Zbyňka Zajíce z Hazmburka. Ten ho jmenoval do tříčlenné komise vyšetřující údajné zázraky odehrávající se díky zkrvaveným hostiím ve městě Wilsnacku. Poté, co komise konstatovala, že jde o podvod s cílem vydělat na věřících peníze, arcibiskup poutě do Wilsnacku zakázal. Hus byl také dvakrát jmenován kazatelem na pravidelných kněžských synodách a to v roce 1405 a 1407, na kterých se vyjadřoval zejména k potřebě pozvednutí mravní úrovně života kléru, odstranění svatokupectví a omezení církevního bohatství. Přátelské vztahy mezi Husem a arcibiskupem však postupně ochladly. Někteří z Husových univerzitních kolegů (Stanislav ze Znojma a Matěj z Knína) byli vyšetřováni pro zastávání Wycliffových bludů. Sám Hus se před arcibiskupem přimlouval za kazatele Mikuláše z Velenovic, obviněného z kacířství. V roce 1408 podalo několik pražských farářů k arcibiskupovi stížnost na pohoršlivé výroky v Husových kázáních. Po odchodu mistrů Stanislava ze Znojma a Štěpána z Pálče k římské kurii, kam byli předvoláni pro obvinění z kacířství, a jejich následném zatčení v Bologni se Hus stává vůdčí postavou českého reformního hnutí. Dekret kutnohorský a pisánský koncil Na pražské univerzitě existovaly dlouhodobě spory mezi čtyřmi tzv. univerzitními národy (univerzitní národy měly především administrativní úlohu, neodpovídaly modernímu pojetí národa), které se ještě vyostřily po hádání o 45 Wycliffových článků v roce 1403, ve kterých část reformně laděných mistrů českého univerzitního národa hájila Wycliffa, zatímco mistři zbylých tří národů (bavorského, saského a polského) se většinou zasazovali o jeho odsouzení. Když se kardinálové obou obediencí (západní církev se nachází v době dvojpapežství) shodli, že rozkol odstraní volbou nového papeže na koncilu v Pise, vyzval král Václav IV. univerzitu, aby se k účasti na tomto koncilu vyjádřila. Tento koncil měl, kromě zmíněného, jak bylo neformálně přislíbeno, potvrdit králi Václavu IV. jeho nároky na titul římského krále, jehož byl zbaven kurfiřty roku 1400, kteréžto rozhodnutí potvrdil papež Bonifác IX. Pražský arcibiskup Zbyněk Zajíc, stejně jako římský král Ruprecht Falcký zůstávali v obedienci Řehoře XII. Došlo tak k definitivnímu rozchodu arcibiskupa s Husem, který se přiklonil k řešení papežského schizmatu na pisánském koncilu. V této situaci se král obrátil na univerzitu, a aby dosáhl jejího souhlasu, změnil poměr hlasů na univerzitě pomocí tzv. Dekretu kutnohorského z 18. ledna 1409 tak, že nyní český univerzitní národ měl hlasy tři, zatímco ostatní univerzitní národy hlas jediný. Tím v podstatě odevzdal vedení univerzity reformnímu křídlu, které ho podporovalo. Mnoho studentů a vyučujících zbylých tří národů, podporujících Řehoře XII., se na protest přesunulo do zahraničí, většinou do Lipska, kde založili novou univerzitu. Sám Hus se vydání dekretu neúčastnil, protože v té době těžce onemocněl. Několik měsíců po vydání dekretu byl však na zimní semestr 1409–1410 zvolen rektorem univerzity. Na koncilu v Pise byl papežem zvolen Alexandr V., zbylí dva papežové však odmítli odstoupit, schizma tedy pokračovalo. České země přešly po pisánské volbě pod obedienci Alexandra V., na jehož stranu se nakonec přiklonil i arcibiskup Zbyněk Zajíc z Hazmburka. Arcibiskup se nyní postavil proti reformnímu hnutí a nařídil odevzdání Wycliffových spisů. Sám Hus příkazu uposlechl a vlastní opisy osobně donesl arcibiskupovi s žádostí, aby bylo dokázáno, kde se v nich nalézají bludy. Arcibiskup se obrátil na Alexandra V., který bulou zasáhl proti Wycliffovým spisům a zakázal kázání na soukromých místech (což bylo namířeno především proti Husovu kázání v Betlémské kapli). Arcibiskup pak sám 16. července 1410 nechal spálit odevzdané Wycliffovy knihy (a to včetně knih o filozofii či matematice) a o dva dny později Husa uvrhl do klatby. Tím si proti sobě poštval nejen Husovy stoupence, ale i samotného krále Václava IV., který si nepřál, aby se šířily zvěsti o tom, že jeho království je nakaženo kacířstvím. Husův proces u papežské kurie a boj proti prodeji odpustků Jan Hus se proti rozhodnutí o spálení Wycliffových spisů odvolal k soudu Apoštolského stolce a zároveň sepsal traktát De libris hereticorum legendis (O čtení kacířských knih), ve kterém zastával názor, že pálení kacířských knih obecně odporuje názoru církevních otců i zdravému rozumu. Arcibiskup na Husa zároveň podal u kurie žalobu pro kacířství a Hus byl předvolán před soud. Protože se k němu v ustanovené lhůtě nedostavil a pouze za sebe poslal svého advokáta Jana z Jesenice, byla na něj v únoru 1411 vydána klatba. Hus pokračoval navzdory klatbě v kázání i v obhajobě některých Wycliffových spisů – sepsal spis Defensio articulorum Wycleff (Obrana Wycliffových článků). Přesto nakonec došlo na nátlak českého krále ke smíru mezi arcibiskupovou stranou a stranou Husovou, a to v červenci 1411, avšak 5. září téhož roku Zbyněk Zajíc utekl z Prahy do Uher. Na cestě vynucený smír odvolal a 28. září zemřel. Jeho nástupce Albík z Uničova nastoupil do úřadu díky králově podpoře a s Václavem IV. nadále spolupracoval. Spor se opět přiostřil, když Hus vystoupil proti bule o křížové výpravě, vyhlášené roku 1412 Janem XXIII., proti králi Ladislavu Neapolskému. V této bule vzdoropapež vyhlásil odpustky každému, kdo se bojů zúčastní či finančně přispěje na vedení války. Hus označil prodej odpustků za svatokupectví a papežovo vyhlášení války za odporující Kristovu přikázání lásky. Václav IV. však papežovu bulu z politických důvodů podpořil, Hus tak nemohl nadále počítat s královou ochranou. Jan Hus 17. června uspořádal univerzitní disputaci, na které dokazoval teologickou pomýlenost papežovy buly, a proti prodeji odpustků vystupoval i veřejně v kázáních. Hus se nyní názorově rozešel s bývalými přáteli Stanislavem ze Znojma a děkanem teologické fakulty Štěpánem z Pálče, kteří se rozhodli papežovu bulu hájit a zároveň se zřekli Wycliffa. V Praze vznikaly nepokoje, a tak teologická fakulta znovu oficiálně odsoudila 45 Wycliffových článků (tentokrát s královou podporou) a král zakázal veřejné protesty proti papežské bule. 10. června 1412 byli za porušení tohoto zákazu zatčeni tři mladíci. Hus se za ně přišel následujícího dne přimluvit na radnici, ale přesto byli popraveni. Na Jana Husa v říjnu 1412 Jan XXIII. vyhlásil ztíženou klatbu (tzv. agravaci) spojenou s interdiktem, stejně jako na všechny, kdo se s ním stýkali. Papež zároveň nařídil, že má být Hus zajat a souzen podle církevních zákonů a že má být zbořena Betlémská kaple. V tomto okamžiku se Jan Hus od papeže odvolal ke Kristu jako „nejvyššímu soudci“. Byl vyhlášen interdikt na místech, kde Hus pobýval, na podzim došlo k uskutečnění zákazu bohoslužeb. Tažením proti odpustkům Jan Hus ztratil podporu královského dvora, ten ho tedy tentokrát proti vyhlášení klatby nechránil. Opustil proto Prahu, aby se uchýlil na venkov. Občas se přesto do hlavního města vracel. Není jasné, kde všude nacházel přístřeší. Určitější jsou pouze zmínky o jeho přítomnosti na Kozím Hrádku (od dubna roku 1413). Odtud pak na jaře roku 1414 odešel do Sezimova Ústí, kde několik měsíců přebýval pod ochranou Anny z Mochova, vdovy po pánu Janovi z Ústí. Souběžně s tím se začal vyostřovat spor o svobodné kázání, v němž se Hus nejpozději od zatčení Mikuláše Abrahama z Velenovic v roce 1408 otevřeně stavěl za to, že z Bible může veřejně kázat i laik, a to bez jakéhokoli církevního schválení. Odvolával se přitom na zprávy z evangelií, kde Ježíš evangelizaci přímo nařídil všem svým následovníkům. Tím ovšem Hus zásadním způsobem zaútočil na církevní disciplínu. Ve stejné době začal Hus také výrazněji podporovat překládání Bible do jazyka prostého lidu. Jednak trval na tom, že číst Bibli ve srozumitelném jazyce mají právo všichni lidé, nejen učenci a kněží. Zároveň dobře věděl, že autorita zkažených představitelů dobové církve, žijících v hlubokém rozporu s Písmem, nemůže obstát, budou-li mít lidé k Bibli v mateřském jazyce snazší přístup. Husova podpora neautorizované veřejné evangelizace, a podpora překladů Bible do srozumitelné češtiny a němčiny, byla nakonec jedním z klíčových bodů jeho pozdějšího otevřeného rozkolu s církví. Právě tehdy pak prožil své klíčové vnitřní obrácení. Šlo o období hlubokého rozjímání nad Písmem, kdy byl vzdálen od ruchu města, ale také o období veřejného kázání v duchu prvních apoštolů. Nikoli z kazatelny, ale o evangelizaci dům od domu, mezi políčky, mezi ploty, v lesích a na cestách. V té době také napsal své stěžejní dílo De ecclesia, v němž zcela otevřeně v duchu Viklefa kritizuje soudobou církev. O rok později ho z Ústí vyhnala morová epidemie. Pražská teologická fakulta odsoudila Husa jako bludaře roku 1413, vytýkala mu body v nauce o svátostech, svatých a odpustcích, vzpírání se autoritě církve, proti níž staví osobní výklad Písma svatého, a vzpírání se poddanosti vůči papeži, biskupům a kněžím. 20. dubna 1414 se Hus inkognito vrátil do Prahy, sepsal odsud několik listů. 30. dubna zaslal Jan XXIII. litomyšlskému biskupu Janovi výtku ohledně rozšíření Viklefova a Husova učení v Čechách, s žádostí o napomenutí pražského arcibiskupa Konráda z Vechty. V téže době arcibiskupovi Konrádovi zaslal seznam Husových bludů v traktátu De ecclesia kancléř pařížské univerzity Jean Gerson. Až do odjezdu na svolaný Kostnický koncil žil Jan Hus pod ochranou Jindřicha Lefla z Lažan na hradu Krakovci. Pokračování Husova procesu na kostnickém koncilu Příjezd do Kostnice a obnovení procesu Kostnický koncil, který svolal 30. října 1413 Jan XXIII. po naléhání římského krále Zikmunda na 1. listopad 1414, měl tři hlavní cíle: ukončení neúnosného stav rozkolu západní církve – causa unionis, reformu církve „v hlavě i v údech“ (in capite et membris) – causa reformationis a odstranění současné hereze – causa fidei. Již z tohoto určení vysvítalo, že proces s Janem Husem, zahájený u kurie Alexandra V., bude tvořit pouze jednu z položek programu koncilu. Husovým odvoláním ke Kristu (které kanonické právo neumožňuje), případně ke svolanému koncilu, jak je později interpretoval Husův advokát Jan z Jesenice, nebyl dokončen proces, který papežská kurie s Husem vedla. Kostnický koncil měl tento proces převzít. Jan Hus se na pozvání krále Zikmunda 11. října (dosud bez královského glejtu) vydal na koncil v domněnce, že mu bude umožněno svobodně disputovat o jeho nauce a víře, avšak neuvědomil si, že již od začátku s ním byl v Kostnici veden právní proces, navazující na nedokončený proces předešlý. Glejt, který na cestu Husovi vystavil král Zikmund Lucemburský, nemohl – jak vyplývá i z jeho znění – zaručit nic víc, než bezpečnou cestu Zikmundovým územím do Kostnice (přes Zlatou cestu); církevní soud koncilu se vymykal králově pravomoci. Spolu s Husem cestovali Václav z Dubé a Jan Kepka z Chlumu, a to se dvěma vozy a více než třiceti koňmi. V Kostnici se k Husovi přidružil zástupce univerzity Jan Kardinál z Rejštejna, a písař poselstva Petr z Mladoňovic, který zůstal s Husem do posledních dnů a zasloužil se o sepsání Husova životopisu. Nejvlivnější osobnost, která Husa podporovala, byla královna Žofie, manželka Václava IV., která bránila husitství až do nepokojů 30. července 1419. Do Kostnice Hus dorazil 3. listopadu a okamžitě se po městě rozkřiklo, že je zde přítomen „zatvrzelý kacíř český“. Tuto hlášku vypustil Husův odpůrce Michal de Causis. Papež v Kostnici zrušil nad Husem klatbu, zřejmě i pro právní souvislosti, které jeho pobyt přinášel pro ostatní koncilní účastníky. V době Husova pobytu v Kostnici Jakoubek ze Stříbra v Praze začal podávat přijímání pod obojí způsobou. K takové praxi byl sám Hus zdrženlivý a sám také za své aktivní kněžské služby nikdy pod obojí nepodával. V Kostnici se 27. listopadu roznesla zpráva, že Jan Hus chce uprchnout, proto byl následujícího dne, pod záminkou rozhovoru s kardinály, přiveden do paláce, kde dlel i Jan XXIII. a kde došlo k jeho zatčení. Husův žalobce Michal de Causis podal proti Husovi první články, v nichž jej obvinil z osmi bludů. 4. prosince byla papežem jmenována vyšetřovací komise pro otázky kacířství. V čele komise stanuli patriarcha cařihradský – Jan de Rupescissa, biskup kastelský – Bernard z Citta de Castelo a biskup lubušský – Jan z Bořečnice. O dva dny později byl Jan Hus uvězněn v kobce dominikánského kláštera na ostrově na Bodamském jezeře, kde byl držen až do března 1415. Komise Husovi předložila 45 odsouzených Viklefových článků. O 26 Hus prohlásil, že je „nedržel a nedrží“, u 4 vyslovil pochybnost, zda se ve Viklefových spisech vůbec nalézají a u zbývajících 15 článků přiznal, že je ochoten je hájit, nikoli však v jejich bludném smyslu. Hus ve vězení brzy onemocněl, jednání bylo tedy přerušeno, avšak u Husa vypovídali pod přísahou pražští i jiní vyučující a další svědci. Husovi byla v souladu s kanonickým právem jako obviněnému z hereze odepřena pomoc advokáta. V Praze bylo Husovo zatčení přijato jako porušení královského glejtu, někteří z českých a moravských pánů proto u Zikmunda intervenovali. Král Zikmund po svém příjezdu 25. prosince do Kostnice žádal kardinály o Husovo propuštění, avšak ti pohrozili, že se sněm rozejde. Král kvůli zachování důležité věci odstranění rozkolu v církvi nakonec na nátlak 4. ledna 1415 ustoupil, dostalo se mu však slibu, že Janu Husovi bude zajištěno veřejné slyšení. Zároveň mu byla změněna vazba a 9. ledna 1415 byl přemístěn do mírnějšího vězení v rovněž v dominikánském klášteře. Když se Husův zdravotní stav zlepšil, bylo mu předloženo 42 článků, které Štěpán z Pálče vybral z Husova spisu De Ecclesia (O církvi). Tyto články byly často vybrány velmi nepřesně ve srovnání s původním zněním spisu a Hus k nim v žaláři sepsal odpovědi. Byl mu také předložen komentář k bule Jana XXIII. odsuzující Viklefovy spisy a Hus označil za autora Jana z Jesenice, ovšem s tím, že má tuto informaci pouze z doslechu. Komise několikrát žádala Husa, aby se podrobil rozsudku 12 či 13 mistrů, avšak on se chtěl zodpovídat jedině sněmu. Ve vězení Hus sepsal několik spisů, O pokání, O milování Boha, O třech nepřátelích člověka, O smrtelném hříchu, O přikázání Páně a modlitbě, O manželství a O svátosti oltářní. Také psal šifrované dopisy těm, kteří ho provázeli na koncil. Šifra spočívala v tom, že Hus přeměňoval samohlásky na písmena, které v abecedě následovala po ní. Dostával zde i dopisy z Čech a na začátku března 1415 jej směl navštívit dlouholetý přítel Křišťan z Prachatic. 21. ledna dorazil na koncil Jean Gerson se svým soupisem dvaceti Husových bludných článků ze spisu De Ecclesia; ty Jan Hus označil za lživé. Situace po útěku Jana XXIII. V březnu 1415 se začaly události koncilu vyvíjet velmi dramaticky. 2. března papež Jan XXIII. pod nátlakem prohlásil, že je ochoten abdikovat, učiní-li to i Řehoř XII. a Benedikt XIII. V noci z 20. na 21. března však prchl v přestrojení za pacholka z Kostnice do Laufenburgu, kde 30. března odvolal svůj slib abdikace. Hrozilo, že se koncil rozejde. V nastalém zmatku se všichni přestali o Husovu kauzu zajímat, přesto dal kostnický biskup Otto Jana Husa převézt na svůj hrad v Gottliebenu. 6. dubna překonal koncil vážnou krizi vyhlášením svrchovanosti koncilu nad papežem dekretem Haec Sancta. Jan XXIII. byl opětně 13. a 14. května předvolán před koncil a vyzván k abdikaci. Odpověď nepřicházela, proto byl zatčen, byla proti němu shromážděna obvinění a zahájen proces. 29. května koncil prohlásil, že bude-li papež sesazen, nikdo bez jeho svolení nesmí přistoupit k volbě nového papeže, a nato Jana XXIII. sesadil. Po papežově útěku byla koncilem jmenována nová vyšetřovací komise, která se měla zabývat Husovým případem. Ta provedla revizi seznamu údajných Husových bludů sestaveného Štěpánem z Pálče. Ze 42 článků ponechala v původním znění pouze 11 a 28 nově formulovala. 4. května bylo na veřejném zasedání koncilu zavrženo 45 Wycliffových článků, jeho knihy a ostatky pak byly odsouzeny ke spálení. Mezitím bylo koncilu a králi Zikmundovi předloženo několik protestních listů z Čech a prohlášení sepsané českými šlechtici pobývajícími v Kostnici. Tyto listy protestovaly proti Husovu zatčení a věznění (a tedy v jejich očích porušením Zikmundova glejtu) a žádali koncil, aby mu poskytl veřejné slyšení. Žádosti o veřejné slyšení bylo nakonec zejména na nátlak Zikmunda Lucemburského vyhověno a bylo stanoveno na 5. června 1415. Hus byl za tímto účelem také převezen zpět do Kostnice a uvězněn v cele zdejšího františkánského kláštera. Husova slyšení před koncilem Husovi byla nakonec poskytnuta slyšení tři a to ve dnech 5., 7. a 8. června. Proběhla v refektáři zdejšího františkánského kláštera. Akta koncilu se nezachovala, a tak jsou historici odkázáni na osobní vzpomínky účastníků, především Petra z Mladoňovic.Původně chtěli soudci žalobní články projednat za Husovy nepřítomnosti a jemu pak už jen přečíst rozsudek. Tento postup byl však zmařen zásahem krále Zikmunda, kterého o něm informovali Husovi průvodci. Ti také předložili Husovy traktáty De ecclesia, Contra Stanislaum a Contra Palecz, pro srovnání s žalobními články. Hus sám chtěl některé z těchto spisů před koncilem raději zatajit a své přátele za jejich vydání pokáral. Jan Hus byl v tuto chvíli na slyšení přiveden, nemělo však podobu akademické debaty, o níž usiloval – ta byla v procesech s osobami podezřelými z kacířství z hlediska kanonického práva nepřípustná. Hus se měl pouze vyjádřit k článkům obžaloby. Když se pokusil svá stanoviska vysvětlovat, bylo mu řečeno, aby zanechal mudrování a odpovídal pouze „ano“ nebo „ne“. Pokud se odmlčel, bylo to interpretováno jako přiznání viny. Kvůli hluku a zmatku muselo být pokračování odloženo na pátek 7. června. Druhé slyšení se odehrálo bezprostředně po zatmění Slunce a zúčastnil se ho i král Zikmund. Byly na něm projednávány svědecké výpovědi týkající se zejména Husova vztahu k učení Johna Wycliffa. Hus souzněl s mnoha Wycliffovými názory na reformu církve a přiznal se i k výroku, že doufá a věří, že Wycliffova duše došla spásy. Odmítal však Wycliffovy radikální názory, jakými bylo popírání transsubstanciace (proměny podstaty chleba a vína ve svátosti oltářní v tělo a krev Ježíše Krista) či tvrzení, že kněz ve stavu smrtelného hříchu neplatně uděluje církevní svátosti (Hus dodal, že je skutečně uděluje, ovšem nehodně a nedůstojně). Když se ho kardinál Zabarella zeptal, proč se odmítá přiznat k bludům doloženým svědeckými výpověďmi, dovolal se Boha a svědomí s tím, že je nikdy neučil. Na to mu kardinál d'Ailly odpověděl: „My přece nemůžeme soudit podle tvého svědomí, nýbrž podle toho, co zde bylo proti tobě dokázáno.“ Dále se řešila i situace okolo vydání Dekretu kutnohorského, Husův odpor proti spálení Wycliffových knih v roce 1410 či jeho odvolání ke Kristu. Během třetího slyšení se probíraly žalobní články vybrané z Husových spisů. Proti formulaci celé řady článků Hus protestoval s tím, že byly citace z jeho knih zkomoleny tak, že dávaly zcela jiný smysl, nebo byly alespoň vytrženy z kontextu. Došlo tedy ke srovnání s příslušnými pasážemi z jeho spisů, které měl koncil po ruce. Některé články byly skutečně později z obžaloby vyškrtnuty, u jiných kardinál d'Ailly prohlásil, že se v původní znění nachází ještě horší bludy než v uvedených článcích. První články se týkaly Husovy Wycliffsky zabarvené definice církve, dále jeho názorů na papežský úřad, papeže a jeho pravomoci a na kardinály. Když mu byl připsán názor, že papež, biskup nebo prelát žijící ve smrtelném hříchu není papežem biskupem nebo prelátem, vysvětlil, že je jím stále co do úřadu (může tedy platně vykonávat úřední či svátostné úkony), ale nikoli co do zásluh a tedy jím není hodně před Bohem. Toto pojetí pak při slyšení vztáhl i na světské pány, včetně krále. Přítomný král Zikmund na to reagoval slovy: „Jene Huse, nikdo nežije bez hříchu.“ Hus tento článek hájil i s odkazem na nedávné sesazení papeže Jana XXIII. Další články se zabývaly Husovými názory na církevní tresty. Na obžalobu z tvrzení, že žádný kacíř nemá být kromě trestu církevního potrestán světským soudem smrtí, které se nikde v jeho knize přímo nenacházelo, odpověděl, že kacíř by měl být laskavě poučen Písmem svatým a důvody z něho vyplývajícími. Připustil však, že pokud by takový ani po poučení nechtěl upustit od bludů, mohl by být potrestán i fyzicky. Z dalšího čtení příslušné pasáže knihy O církvi však k všeobecnému pobouření ještě vyplynulo, že přirovnal ty, kdo vydávají nevinné světskému soudu k popravě, k biblickým farizeům, kteří stejně naložili s Kristem. Hus dále zcela odmítal uvalování interdiktu a hájil právo neuposlechnout nespravedlivě uvalené klatby, což souviselo s obhajobou vlastního výkonu kněžských povinností a kázání poté, co na něj byla roku 1411 uvalena klatba. Na závěr slyšení vyzval předsedající kardinál d'Ailly Jana Husa, aby se podrobil rozhodnutí a poučení koncilu, tedy aby 1. pokorně vyznal svůj blud v článcích, které dosud držel, 2. aby ty články odpřisáhl a přísahal, že je už nechce ani učit ani hájit, 3. aby veřejně odvolal všechny články, které mu zde byly dokázány, a 4. aby učil, držel a kázal jejich opak. Hus reagoval s tím, že by se chtěl pokorně podrobit koncilu a dát se poučit, nemůže však lhát, tedy přiznat se k bludným článkům, které se mu falešně připisují, a odvolat je. O názorech, které skutečně hájil, prohlásil, že je ochoten je odvolat, pokud mu bude dokázáno, v čem jsou chybné. Hus byl poté přítomnými včetně krále Zikmunda opakovaně vyzýván k odvolání a to i článků, o kterých tvrdí, že je nedržel, s tím, že alternativou je odsouzení za kacířství. Hus trval na tom, aby byl poučen, kde se mýlí. Po skončení výslechu byl Hus odveden, zatímco Zikmund se obrátil k některým z přítomných církevních hodnostářů s doporučením, aby Husův proces rychle ukončili, protože byl dostatečně usvědčen z kacířství – pokud neodvolá, ať je podle práva upálen, a i pokud by odvolal, nemá mu být dovolen návrat do Čech, kde by mohl znovu šířit bludy. Závěr Husova procesu Členové sněmu se nevzdávali naděje, že Jan Hus odvolá, a 18. června mu předložili zúžený seznam článků, které měl odvolat. To však odmítl a opět poukázal na nepravdivost většiny svědeckých výpovědí. V druhé polovině června byl pak ve vězení opakovaně navštěvován účastníky koncilu, včetně bývalého kolegy a přítele Štěpána z Pálče, kteří se ho snažili přesvědčit, aby se podrobil koncilu a odvolal. Hus v jednom z rozhovorů nabídl formulaci: „Dosvědčené bludy jsem nikdy nekázal, nedržel a netvrdil. Nebudu je kázat, ani držet, ani tvrdit.“ Ta ale nebyla přijata. 20. června byly Husovy spisy odsouzeny ke spálení a Husovo učení bylo zavrženo. Jistým vysoko postaveným členem koncilu, kterého ve svých listech nazývá „Pater“ (otec), mu byla zaslána nová, zmírněná odvolací formule, ve znění: „Já, etc., kromě prohlášení, jež jsem jindy učinil a jež zde chci pokládat za opakované, prohlašuji znovu, že ačkoli se mi přičítá mnoho věcí, jichž jsem nikdy nemyslil, přece ve všem, co mi bylo přičteno nebo proti mně namítnuto nebo z mých knih vybráno nebo svědecky vypověděno, pokorně se podvoluji milosrdnému nařízení, rozhodnutí a nápravě svatosvatého obecného koncilu k tomu, abych odpřisáhl a odvolal, milosrdné pokání podstoupil a v celku i v částech učinil vše, co se řečenému svatosvatému koncilu uráčí milosrdně a k jeho milosti nařídit pro mou spásu, při čemž se témuž koncilu nejoddaněji pokořím.“ Hus odpověděl, že ani tuto formulaci nemůže přijmout, protože by musel 1. odsoudit mnoho pravd, které koncil nazývá pohoršujícími, 2. odpřisáhnutím se přiznat k bludům, které nikdy nedržel a 3. pohoršit mnoho lidí, kteří poslouchali jeho kázání. Ještě 5. července byl navštíven svými českými průvodci v doprovodu čtyř biskupů a na radu Jana z Chlumu, aby odvolal, cítí-li se vinen, ale aby v žádném případě nejednal proti svému svědomí, odpověděl, že by byl ochoten pokorně odvolat, kdyby mu bylo z Písma dokázáno, v čem se mýlí. Sněm tak, dle svého mínění, vyčerpal možnosti jak odvrátit Husa od trestů předepsaných právem, a jednal s ním podle církevních zákonů jako se zatvrzelým kacířem. Husovo odsouzení 6. července 1415 se konalo XV. zasedání sněmu v případu mistra Jana Husa. Byl přečten průběh procesu a Husovy nauky označeny za heretické. Hus se chtěl znovu hájit, avšak byl umlčen, protože obsahem jednání již nebylo slyšení, ale vynesení rozsudku. Jan Hus byl obviněn z šíření Viklefových nauk, ze snahy bránit odsouzení jeho článků, z učení jeho nauky. Husovy knihy bylo nařízeno spálit a Jan Hus byl prohlášen za zatvrzelého kacíře. Byl proveden obřad zbavení kněžského úřadu, zbavení všech duchovenských práv, narušení tonzury, nasazení kacířské čepice.Takto ustrojený mistr byl vydán rameni světskému, nikoli však aby byl zabit, nýbrž aby byl žalářován až do smrti, čili jak Reichenthal dává zprávu: „dass man ihn nicht toedten soelt und ihn sonst behielt und ihm einen ewigen Kerker gab.“ Avšak podotknouti sluší, že prosba tato byla pouhou formulí soudnou, jsouc jako trvalým svědectvím, že církev vlastně nikoho ku smrti neodsuzuje, aniž sobě žádá, aby kdo života zbaven byl, byť i pobloudil u víře a urputně ve bludu trval. Když byl Hus světskému rameni vydán, odevzdal ho Zigmund falckraběti Ludvíkovi a tento purkrabímu města Kostnice, aby se s ním naložilo vedle stávajícího tehdáž zákona trestného, s tím doložením, aby byl se vším, což má, na hranici uvržen.Popraviště mělo být za městskou branou na cestě k hradu Gottlieben. Hus cestou zpíval mariánskou píseň Christi virgo dilectissima a přesvědčoval lid, že neučil bludům. Poté, co byl přivázán k hranici, přijel Zikmundův maršálek a nabídli Husovi z králova rozkazu odvolání, aby si zachoval život. Hus odmítl, dle Petra z Mladoňovic, těmito slovy: Bůh jest mi svědek, že to, co se mi falešně připisuje a skrze falešné svědky přičítá, jsem ani neučil ani nekázal, nýbrž předním úmyslem mého kázání anem jiných mých skutků neb písem bylo, abych jen mohl odvrátit lidi od hříchu. V té pak pravdě evangelia, kterou jsem učil psal a kázal, ze slov a výkladů svatých doktorů, dnes vesele chci zemříti. Hranice i s Husovými ostatky byla po upálení vhozena do řeky Rýna, aby si jeho přívrženci neudělali z hrobu poutní místo. Odezva v Čechách U Husových přívrženců v Čechách způsobila zpráva o upálení hněv a odpor vůči těm, kdo jej vydali na smrt, tj. ke koncilu. Převládlo mínění, že byl odsouzen především pro svou kazatelskou činnost, protože hájil pravdu a neodchýlil se od učení církve. Jeho odsouzení bylo chápáno i jako odsouzení Českého království a jeho pořádků. Dne 2. září 1415 byl koncilu v Kostnici odeslán stížný list, opatřený 452 pečetěmi českých a moravských šlechticů. O týden později, 11. září 1415 vydala i pražská univerzita osvědčení o bezúhonnosti a pravověrnosti Jana Husa. Doslov k Husově procesu tvořilo odsouzení Jeronýma Pražského, který se v dubnu 1415 dostavil do Kostnice, avšak Jan Hus jej měl k rychlému odchodu. Poté, co byl Jeroným dopaden v Bavorsku, nedaleko českých hranic, byl dopraven do Kostnice, kde uznal odsouzení Viklefovo i Husovo. Nebyl však propuštěn kvůli podezření, že soudce obelstil. Při novém vyšetřování se přiznal k Viklefovým i Husovým naukám a prohlásil za svůj největší hřích, že se Jana Husa, „dobrého a svatého muže“, zřekl. 30. května 1416 byl odsouzen a upálen i mistr Jeroným Pražský. Smrt dvou českých kazatelů způsobila eskalaci napětí uvnitř Českého království, která posléze vedla k husitské revoluci. Záhy se začaly objevovat nejrůznější texty, popisující činy, myšlenky i smrt obou odsouzených. Sloužily mj. i liturgickým účelům. Památka Jana Husa byla slavena již při prvním výročí jeho upálení v roce 1416. Současně však došlo i k šíření negativních zpráv, popisujících Jana Husa jako zatvrzelého kacíře, který se odmítl vzdát svých bludů a byl spravedlivě odsouzen. Součástí bylo i varování před šířením jeho spisů. Obě hlediska jsou dobře zachycena dobovými písemnými prameny i obrazy. V Čechách se postupně rozvinula úcta k Husovi, jako svatému mučedníkovi víry, která v různých podobách trvala až do porážky stavovského povstání v roce 1620. Následná rekatolizace s kultem Jana Nepomuckého Jana Husa zakryla, ale osud i učení Jana Husa zapomenuty nebyly; zprávu o Janu Husovi a jeho učení rozšířili po celém světě exulanti a jejich potomci. Jan Hus bývá hodnocen jako předchůdce protestantské reformace. V 19. století začal být díky národnímu obrození vnímán jako jedna z velkých postav českých dějin. Organizovány byly poutě na místa spojená s Husem i husitstvím (včetně dvou velkých poutí do Kostnice v letech 1868 a 1883), hojně byly též budovány pomníky Mistra Jana. Husovu tradici vyzdvihl i profesor Tomáš Garrigue Masaryk v památném projevu v Reformačním sále Univerzity v Ženevě, ve výroční den Husova upálení 6. července 1915, kde vyhlásil boj za samostatnost našeho státu. V roce 1917, po Zborovské bitvě, pojmenoval jako předseda Československé národní rady první pěší střelecký pluk (původně sv. Václava) našich československých legií na Rusi „Prvním plukem Mistra Jana Husi“. Tradice Jana Husa byla podporována i po vzniku Československa v roce 1918. Především ve spojení s husitstvím byla posléze vyzdvihována také komunistickým režimem. Dílo Psal především traktáty, ale i rozsáhlejší díla. Pro církev psal latinsky, pro prostý lid česky. Husova díla jsou charakteristická přístupným jazykem a jasnou kompozicí. O církvi (De ecclesia) Latinsky. Hus pojímá církev jako společenství předurčených ke spáse, předzvědění k zavržení k církvi patří jen vnějškově. Za příslušníka církve považuje toho, kdo žije podle Kristových přikázání, a tím dokazuje opravdovou lásku k Bohu. Kdo svými skutky jedná proti Písmu, není pravým křesťanem, a Boha nemiluje. Hlavou církve není papež, ale Kristus, který ji svrchovaně řídí. Pokud papež jedná v rozporu s Božím slovem, pak nemá oprávnění nazývat se zástupcem Kristovým. Věřící pak nejsou povinni jej uznávat. Křesťan nemá poslouchat příkazy, které jsou v rozporu s biblí, každý křesťan má právo kontroly náboženského učení. Měřítkem pravosti učení je Bible. Opírá se o Viklefovo učení, často jej opakuje i v jiných, česky psaných, spisech. Proti bule papežské Latinsky. Vystupuje proti prodávání odpustků, přímo napadá papeže. Tento spis vedl k tomu, že byl Hus vyhoštěn z Prahy a začal působit na venkově, zde pak přizpůsobil jazyk prostému lidu. O šesti bludech (De sex erroribus) Zamýšlí se nad vztahem mezi církví a světským světem. Dcerka Navazuje na Štítného, vysvětluje dívkám, jak žít v souladu s Božím slovem (jde tedy o náboženskou výchovu). Výklad Viery, Desatera a Páteře Česky. Výklad víry, desatera Božích přikázání a modlitby Otčenáše (Páteř je odvozené od Pater noster, latinského označení modlitby). Hus odlišuje „věřit v Boha“ a „věřit Bohu“ – věřit v existenci Boha ještě neznamená, že člověk je křesťanem. Být pravým křesťanem znamená věřit Bohu, tzn. Božímu slovu, a jednat podle něj. Věřit Bohu znamená také důvěřovat mu a milovat jej. Knížky o svatokupectví Kritika soudobé církve, napsáno po zákazu působení v Betlémské kapli. Za svatokupectví považoval Hus vymáhání poplatků za církevní obřady (křty, pohřby, mše, modlitby apod.), a to bez ohledu na chudobu věřících. Zasazuje se o odebrání majetku církevním hodnostářům, neříká však, komu by měl patřit. Postila (z latinského post illa verba, tj. po oněch slovech – po slovech evangelia) (česky) Soubor kázání, který vznikl po jeho nuceném odchodu z Prahy. Dopisy Husova latinská i česká korespondence (Sto listů M. Jana Husi; Praha, Jan Laichter, 1949; viz též Listy Husovy. Praha : A. Hajn, 1911 Dostupné online.). Listy z Prahy Listy Jana Husa, přeloženo a vydáno Václavem Flajšhansem. Dostupné online. Český pravopis (Orthographia Bohemica) Anonymní a nedatované dílo psané latinsky, Františkem Palackým připsané Husovi. Odstraňuje spřežky a zavádí diakritická znaménka jako první pro slovanský jazyk. Hlavním záměrem je zjednodušit a sjednotit český pravopis. Měkkost se měla naznačovat tečkou (punctus rotundus), délku měla určovat čárka (gracilis virgula) namísto zdvojených hlásek. Nepřesně bývají tato diakritická znaménka označována za nabodeníčko krátké a nabodeníčko dlouhé. V samotném spisu se tyto pojmy neobjevují, jako Husova diakritická znaménka jsou zcela nepochybně označována omylem. Spisy dostupné online Centrum mediavelistických studií při Filosofickém ústavu Akademie věd zveřejňuje na svých stránkách významné edice k českým středověkým dějinám. Je zde dostupná řada Husových děl (včetně českých překladů). Vstup do databáze Edice Husových děl Do roku 1520 byly tiskem vydány jen čtyři Husovy spisy (dva německé v překladu Jana z Lübecku a dva české). Roku 1520 vydal Mikuláš Konáč z Hodičova Husův velký Výklad dvanácti článků víry, Desatera a Otčenáše. Téhož roku byl vydán v Hagenau a v Basileji spis De ecclesia. V roce 1524 vydal Otto Brunfels tři svazečky děl Husa a jeho předchůdců. V roce 1536 vydal Martin Luther několik Husových dopisů s vlastní předmluvou; toto vydání pak vyšlo v několika revidovaných edicích. Roku 1558 vydal luterský teolog chorvatského původu Matthias Flacius Illyricus v Norimberku souborné vydání děl Jana Husa a Jeronýma Pražského pod názvem Ioannis Hus, et Hieronymi Pragensis confessorum Christi historia et monumenta. O pět let později vyšly v Norimberku Husovy hlavní spisy české, včetně Postily. Norimberská vydání se stala základem bádání o Husovi až do 18. století. Citát Výtvarné umění Skutečná podoba Jana Husa není známa, k jeho nejslavnějším vyobrazením patří středověké iluminace v Martinické bibli a Jenském kodexu, z moderních Brožíkův velkoformátový obraz, a Šalounův pomník na Staroměstském náměstí v Praze. Podle dobových pramenů a zvyklostí se někdy soudí, že Jan Hus byl pravděpodobně spíše menší, zavalitý a bez vousů. Podoba štíhlého muže s bradkou je idealizací z protestantského prostředí, v němž byl Hus zpodobován jako bradatý evangelický kazatel. Jako zavalitého muže s tonzurou jej zobrazuje i moderní komiks Opráski sčeskí historje. Všechny tyto podoby se však zakládají jen na domněnkách a spekulacích. Není k dispozici žádné věrohodné vyobrazení Husa, které by uchovalo jeho autentický vzhled. Středověk a raný novověk Martinická bible – nejstarší vyobrazení v iniciále měkké I z 1. poloviny 15. století. Pálení heretika – obraz Stefana di Giovanni, 1423–1426, Národní galerie v Meulborne Jenský kodex – dvojí ikonograficky významné vyobrazení Jana Husa na kazatelně a na hranici, 20. léta 16. století (Knihovna Národního muzea, Praha) Oltářní křídlo z Roudník s Janem Husem na hranici a se sv. Šebestiánem, severní Čechy, tempera na dřevěné desce, kolem 1486; biskupství litoměřické Predella oltáře Zmrtvýchvstání Krista z Chrudimi – tempera na dřevěné desce, kolem 1510 Deska oltáře z kostela sv. Jana Křtitele ve Vliněvsi – Jan Hus jako ministrant sv. Vojtěcha; tempera na dřevěné desce, po roce 1510 kostel sv. Václava v Písku – velká nástěnná malba s výjevem Husova upálení z 60. let 16. století Radnice Tábor – soška Jana Husa na hranici na okenním rámu s městským znakem, opuka se zbytky polychromie, Wendel Roskopf ze Zhořelce, 1517; protějšek sošky Jeronýma Pražského a Jana Žižky „Husovy tolary“ – Medaile s portrétem Jana Husa, zlacené stříbro, Hieronymus Magdeburger, mincovna Jáchymov, po roce 1530 Okenní vitráž s Janem Husem, Švýcarsko, sklomalba s olověnými přepážkami, 1. pol. 16. století; Národní muzeum v Praze Zvon Matěje Špice s vyobrazením Jana Husa, z děkanského kostela sv. Vojtěcha, 1544, Ústí nad Labem Kachle s portrétem Jana Husa Praha-náměstí Republiky (režná pálená hlína, 1. třetina 16. století) Pražský hrad (pálená hlína s polychromní glazurou, polovina 16. století) sbírka Vojtěcha Lanny mladšího (pálená hlína s polychromní glazurou, 2. polovina 16. století, snad z Norimberka) Počátky (režná pálená hlína, 3. třetina 16. století) 18.–20. století Malířství Václav Brožík: Mistr Jan Hus před koncilem kostnickým (1883) – velkoformátový obraz, sál, Staroměstská radnice v Praze Kamil Vladislav Muttich: Mistr Jan Hus v Kostnici naposledy žádán, aby se podpisem zřekl kacířského učení Kamil Vladislav Muttich: Mistr Jan Hus na hranici Josef Mathauser: Hus ve vlhkém a tmavém vězení Sochařství čtyři anonymní soutěžní návrhy na pomník v Praze (mj. Bohuslav Schnirch) Ladislav Šaloun: Model pomníku s Mistrem Janem Husem u kůlu na hranici, určen do Kostnice, Praha před 1900 František Bílek: Strom jenž bleskem zasažen, po věky hořel, dřevo, 1901 František Bílek: Husovo Běda!, dřevo, Národní galerie v Praze, 1934 Stanislav Sucharda: Nanebevzetí Jana Husa, model, maj. Suchardova nadace Ladislav Kofránek: Socha mistra Jana Husa s kalichem Věra Beránková-Ducháčková: Socha mistra Jana Husa, Panteon Národního muzea, 1937 Pomníky V 19. a 20. století bylo zbudováno množství pomníků, které představují náročně provedené sochy, busty, reliéfy, ale i prosté desky, s motivem kalicha a jednoduchým nápisem. V českých zemích bylo do roku 2015 vytvořeno celkem 83 pomníků se sochou Jana Husa. Nejstarší z nich je umístěn v Jičíně, kde byl odhalen 7. července 1872. Nejvíce figurálních pomníků vzniklo v první polovině 20. století, především v období první republiky. Tři byly zničeny v letech 1938–1939 (Dobrá Voda u Českých Budějovic, Dobřany, Most), a 7 dalších (Jihlava, Kolín, Louny, Pečky, Praha-Zbraslav, Terezín, Třemošná) muselo být během druhé světové války dočasně odstraněno. Pomník z Jihlavy byl v roce 1950 instalován v Hlinsku. Dále bylo vystavěno na 200 nefigurálních pomníků a pamětních kamenů. Nejpočetnější jsou na Jičínsku, Královéhradecku, Plzeňsku a Chodsku. Mnohé z nich jsou současně věnované památce padlých v 1. světové válce. Figurální pomníky v českých zemích Figurální pomníky Jana Husa v českých zemích: 1872 – Jičín – pomník mistra Jana Husa (Antonín Sucharda mladší, kámen) 1897 – Vojice (Josef Kalvoda, pískovec) 1898 – Nová Paka (Antonín Lukeš); Chotětov (Josef Beran) 1900 – Lomnice nad Popelkou (Jindřich Říha, kámen) 1901 – Benešov u Semil (Alois Kuhn) 1903 – Kozojedy (Alois Kuhn); Roztoky u Jilemnice (Alois Kuhn) 1904 – Nechanice (František Čermák); Vamberk (Josef Kalvoda) 1905 – Praha – Braník (Jindřich Říha, kámen) 1905 – Praha – Zbraslav, s nápisem: „Pravda Páně na věky vítězí, i když na čas poražena bývá“. 1906 – Slatina nad Zdobnicí 1908 – Beroun (František Velík) 1911 – Kostelec nad Labem (Karel Fink); Bohušovice nad Ohří (Ladislav Beneš) 1912 – Dobříkov (Cyril Jurečka) 1914 – Hořice – Pomník mistra Jana Husa (Ladislav Šaloun, kámen); Kolín (František Bílek, kámen) 1915 – Praha – Pomník mistra Jana Husa na Staroměstském náměstí (Ladislav Šaloun, bronz); Kyšice (František Fink) 1919 – Pečky (Stanislav Sucharda a Vojtěch Sucharda); Dráchov (Bohumil Přeučil) 1920 – Radnice (Vojtěch Šíp); Železnice (Stanislav Sucharda a Vojtěch Sucharda) 1921 – Horní Kněžeklady (Václav Švec); Katovice (Josef Matějů); Třemošná; Bohuňovice (Julius Pelikán) 1922 – Jinín (Josef Matějů), Popovice (Alois Kuhn); Soběraz 1923 – Spálené Poříčí (Vojtěch Šíp); Rožďalovice (František Bílek); Dobrá Voda (Edwin Schopenhauer; nedochováno); Jindřichův Hradec (Jan Vítězslav Dušek); Hranice (Julius Pelikán) 1923 – Dvůr Králové nad Labem – Verdek (František Bílek); 1924 – Kly (Václav Švec); Most; Hradec Králové-Malšovice 1925 – Strakonice (Vojtěch Šíp); Louny (Josef Kvasnička); Sušice (Emanuel Kodet, kámen); Libáň (Ladislav Šaloun) 1926 – Praha-Troja (Vilém Amort); Lhotka; Soběslav (Rudolf Kabeš); Ledeč nad Sázavou (Rudolf Kabeš) 1927 – Plzeň-Doubravka (Vojtěch Šíp, kámen); Vejprnice (Vojtěch Šíp, kámen); Dobřany (Vojtěch Šíp); Horní Mokropsy 1928 – Běchovice (Josef Vít); Mochov; Nymburk (František Přítel); Roudnice nad Labem; Tábor (František Bílek); Libošovice (Josef Bílek); Jihlava (František Vladimír Foit) 1930 – Libochovice (Karel Zentner); Chrudim (Josef Mařatka) 1931 – Čakovice (Jan Straka); Lužec nad Cidlinou 1932 – Dobříš (Jan Škvára); Žebrák (Vojtěch Sucharda) 1933 – Benešov (Miloš Suchánek) 1935 – Vinoř – Prachovická ulice (Josef Bílek a V. Kvasnička, pískovec); Zbraslav (J. F. Žák); Velký Osek (Josef Bílek) 1936 – Plotiště nad Labem (Rudolf Semrád); Nové Město nad Metují (Jan Adolf Vítek) 1937 – Chrást (Josef Fryček) 1938 – Terezín 1939 – Slavkov u Brna, Horní Police (Josef Bílek) 1952 – Klenčí pod Čerchovem (Jaroslav Zahoř) 1958 – Husinec (Karel Lidický, bronz) 1959 – Praha-Staré Město – Karolinum (Karel Lidický, bronz) 2011 – Krakovec (Milan Vácha) 2012 – Dobrá Voda – Socha Jana Husa (Miroslav Švihla) 2015 – Nový Bor (Michal Drobek, pískovec); Nové Město na Moravě (podle Jana Štursy; bronz); Vrchlabí (Matěj Skavroň); Kozí Hrádek (Jan Ambrož) Významnější nefigurální pomníky 1901 – Čekanice (Jan Vejrych; balvan s bronzovou plaketou) 1915 – Kostelec nad Černými Lesy (Antonín Odehnal); Rakovník (Ladislav Šaloun); Horažďovice (Karel Němec; balvan s bronzovou plaketou) 1919 – Lipnice nad Sázavou; Volichov; Neuměřice (Stanislav Sucharda); Třebnouševes (Václav Suchomel) 1920 – Mutějovice (zkamenělé dřevo s bronzovým medailonem) 1921 – Český Brod (centrální balvan obklopený sedmi menšími kameny se jmény dalších osobností); Chodovice (Václav Suchomel) 1922 – Plzeň-Křimice (Vojtěch Šíp; kamenná mohyla s medailonem a kalichem) 1923 – Horní Blatná (Ladislav Šaloun); Praha-Slivenec (Karel Zuklín) 1924 – Kozí hrádek (Jan Vítězslav Dušek; Sokolská mohyla s plaketou Jana Husa a Jana Žižky); Černilov (kamenný kvádr s reliéfy) 1927 – Praha-Košíře (Karel Pokorný) 1931 – Křivoklát (Antonín Odehnal) 1936 – Hředle (Antonín Odehnal) Busty Poprsí Jana Husa, bronz, Praha 1899–1900, z Panteonu Národního muzea v Praze, 1937 nahrazeno sochou Busta Jana Husa na hranici – Hradec Králové – u evangelického kostela (František Fabiánek; 1912; kámen) & Sukovy sady (František Fabiánek; 1914; kámen) Pomník s bustou Jana Husa – Nouzov (Josef Fojtík; 1915; kámen) Busta Mistra Jana Husa – Praha, nádvoří Betlémské kaple (Daniel Paul, 2011; dřevo) V cizině Pamětní kámen – Husův pomník na místě hranice, žula (?), Kostnice, 1862 Ernst Rietschel/Gustav Adolph Kietz: součást Lutherova památníku (Lutherdenkmal) ve Wormsu, 1868 Ettore Ferrari: součást pomníku Giordana Bruna (s medailonem Jana Husa), Řím, 1889 Jan Hus Memorial – Husův pomník v Union Cemetery, Bohemia, New York City, 1893 Socha Jana Husa u Frederiks Kirke v Kodani Husův kámen v Zelově, 1915 Husův pomník (pylon s bustou) v Brezové pod Bradlom, 1922 Husův kámen v Bohemce na Ukrajině (2015) Literatura a film Taras Ševčenko: Kacíř (1845) – poezie Josef Kajetán Tyl: Jan Hus (1848) – divadelní hra Victor Hugo: Nejvyšší soucit (La pitié suprême) (1879) – báseň Jan Karafiát: Mistr Jan Hus (1893) – biografie Alois Jirásek: Jan Hus (1911) – divadelní hra František Josef Čečetka: Mistr Jan Hus (1927) – román František Zavřel – Hus (1935) – divadelní hra Miloš Václav Kratochvíl: Mistr Jan (1951) – román František Šmahel: Hranice pravdy (1969) – román Pavel Kohout: Ecce Constantia – divadelní hra / scénář zfilmovaný Čs. televizí v roce 1992 Eva Kantůrková: Jan Hus – kniha (poprvé v samizdatu 1988), Nesmiřitelná řeč. Rozprava s přidaným mýtem o Janu Husovi – kniha (2014) Jan Hus – Cesta bez návratu – film (2015) Jan Hus ve filmu Zajímavosti Po Husovi byla pojmenována planetka planetka 1840, objevená 26. října 1971. V roce 2005 se Jan Hus umístil na sedmém místě v anketě Největší Čech. Dostal 10 487 hlasů. České dráhy v současnosti (2016) provozují několik vlaků (Ex 351/352) Jan Hus v trase: Praha–Domažlice–Schwandorf–Regensburg–Mnichov. Jméno Jana Husa bylo umístěno na tabulce pod okny Národního muzea v Praze spolu s mnoha dalšími, viz 72 jmen na budově Národního muzea. Benito Mussolini napsal knížku Jan Hus, hlasatel pravdy (Giovanni Hus, il veridico). Vyšla v roce 1913. Skupina Monkey Business nahrála skladbu We Feel Better Than Jan Hus, která vyšla na albu Resistance Is Futile v roce 2003. Richard Pachman, skladatel duchovní a muzikálové hudby, napsal scénické oratorium Mistr Jan Hus, na motivy Husových kázání a dopisů. Představení mělo premiéru v Praze roku 2005. Jan Hus je jednou z hlavních postav internetového komiksu Opráski sčeskí historje. Rapper Kato nahrál v roce 2015 skladbu Díky, Mistře, v níž oslavuje Husův přínos k vývoji českého jazyka. 30. května 2015 došlo ke slavnostnímu otevření Centra Mistra Jana Husa v Husinci, po celkové rekonstrukci Husova rodného domu. 17. června 2015 vydala Česká pošta známku s portrétem Jana Husa, podle návrhu Vladimíra Suchánka, založeného na středověkém dřevořezu. 1. střelecký pluk Československých legií a později pěší pluk 1 Československé armády nesly čestné pojmenování „Mistra Jana Husi“. Husovo jméno nesla i Partyzánská brigáda Mistr Jan Hus. Odkazy Reference Literatura Obecnější práce Životopisy CHADIMA, Martin. Mistr Jan Hus. Člověk, teolog, mučedník. Praha: Česká biblická společnost, 2014. 247 s. ISBN 978-80-87287-83-5 Dílčí problematika JEDIN, Herbert [ed.]. Handbuch der Kirchengeschichte, III/2. Freiburg in Br. 1968, s. 572–588. POSPÍŠIL, Ctirad Václav. Husovská dilemata. Karmelitánské nakladatelství Kostelní Vydří, 2015. 319 s. . Související témata HALAMA, Ota: Svatý Jan Hus. Praha : Kalich, 2015. 191 s. . HELAN, Pavel a MUSSOLINI, Benito. Duce a kacíř: literární mládí Benita Mussoliniho a jeho kniha Jan Hus, muž pravdy. Vyd. 1. Brno: L. Marek, 2006. 399 s. . [Kniha obsahuje i český překlad spisu Benita Mussoliniho Jan Hus, muž pravdy (str. 289–369).] Související články Den upálení mistra Jana Husa Marmaggiho aféra Bohemistika Martin, Jan a Stašek Stížný list proti upálení Mistra Jana Husa Husův pomník v Táboře Externí odkazy (autor Tomáš Garrigue Masaryk) (autor Josef Hanuš) (autor Josef Pekař) Centrum Mistra Jana Husa v Husinci Jan Hus Dokument České televize z cyklu Dvaasedmdesát jmen české historie Jiří Kejř: Husovo odvolání od soudu papežova k soudu Kristovu. Ústí n. L. 1999. Husovy dopisy – všechny Husova kázání – Postilla česká – celá Husův život podle zpracování Dr.Václava Flajšhanse z r. 1905 Hus v Kostnici podle Dr.Václava Flajšhanse Jan Hus – chybující zastánce pravdy a lásky – Rozhovor s Františkem Holečkem Upálení mistra Jana Husa v Jenském kodexu Husův spis „Provázek třípramenný“ Jan Hus na stránkách Ústavu pro jazyk český AV ČR Radoslav Večerka: Biografickobibliografické medailonky českých lingvistů: bohemistů a slavistů, s. 59 Služby a modlitby k místním svatým – obsahuje pravoslavnou službu svatým mučedníkům Janu Husovi a Jeronýmu Pražskému Pořad Českého rozhlasu Plus: Život reformátora; podrobné informace o málo známých událostech a okolnostech Husova života, komentuje je řada historiků. Pořad Českého rozhlasu Plus: Život po životě; o vývoji Husova kultu a o proměnách, kterými prošlo vnímání Husovy osobnosti od jeho smrti. Pořad Českého rozhlasu Plus: Život legendy; o důvodech a způsobech snadného zneužití Husova učení komunistickou ideologií v poválečném období. Bylo, nebylo ... Jan Hus na Krakovci pořad Českého rozhlasu o nejnovějších objevech historiků, kteří zpochybňují Husovu přítomnost na Krakovci. Josef Pekař: Hus očima vědy – unikátní záznam rozhlasové přednášky prof. Josefa Pekaře z 5. července 1935 Fotoreportáž z oslav 600. výročí narození Jana Husa v Betlémské kapli Čeští teologové Katoličtí teologové Čeští náboženští spisovatelé Čeští spisovatelé 15. století Čeští lingvisté Předhusitští reformní kazatelé Rektoři Univerzity Karlovy Děkani Filozofické fakulty Univerzity Karlovy Pedagogové na Univerzitě Karlově Absolventi Univerzity Karlovy Spisovatelé píšící česky Spisovatelé píšící latinsky Češi odsouzení k trestu smrti Lidé exkomunikovaní římskokatolickou církví Duchovní z Prahy Čeští svatí Pravoslavní svatí Křesťanští mučedníci Popravení duchovní Popravení spisovatelé Česká reformace Narození ve 14. století Narození v Husinci (okres Prachatice) Úmrtí v roce 1415 Úmrtí 6. července Úmrtí v Kostnici Popravení upálením Lidé popravení za herezi Muži Osobnosti na českých poštovních známkách Osobnosti na československých poštovních známkách Osobnosti na českých pamětních mincích


source: wikipedia

text: Tlaková potenciální energie je potenciální energie kapaliny nebo plynu, vznikající z tlaku, kterým kapalina nebo plyn tlačí na stěny nádoby. Může-li se stěna nádoby pohybovat (např. píst), pak kapalina nebo plyn posouváním pístu koná práci. Tlaková potenciální energie se mění na kinetickou energii pístu a pohybující se kapaliny nebo plynu. Vzájemnou přeměnu kinetické a tlakové potenciální energie ideální kapaliny proudící v uzavřené nádobě popisuje Bernoulliho rovnice. Značení Značka: Ept Jednotka SI: joule, značka: J Další jednotky: viz Energie Výpočet Hodnota tlakové potenciální energie je určena vztahem , kde p je tlak (rozdíl vyššího počátečního a nižšího koncového tlaku), V je objem kapaliny nebo plynu při počátečním tlaku. Odvození Potenciální energii tlakovou odvodíme z mechanické práce. Předpokládejme, že se ve vodorovné trubici posune vlivem síly píst o obsahu S o délku l. Tlaková síla velikosti koná mechanickou práci , po dosazení za F dostáváme pro práci vztah . Tato rovnice říká, že tlaková potenciální energie proudící kapaliny je , neboli že je přímo úměrná tlaku a objemu proudící kapaliny. Související články Mechanika Mechanika tekutin Potenciální energie Mechanika tekutin Fyzikální veličiny Potenciální energie


text: Tento seznam měn, kterými se platí v jednotlivých zemích světa, je platný k 1. lednu 2023. Uváděné kódy měny definuje mezinárodní norma ISO 4217. Členské státy OSN Seznam měn používaných ve 193 státech, které jsou členy Organizace spojených národů + Vatikán, který není členem OSN, ale OSN ho uznává. Státy s částečným mezinárodním uznáním Závislá území, teritoria, správní oblasti Tento přehled zahrnuje jen ta závislá území, která jsou trvale obydlená. Kompletní seznam veškerých závislých území najdete v Seznam závislých území. Odkazy Poznámky Související články Seznam měn Evropy Seznam měn Afriky Seznam měn Asie Seznam měn Austrálie a Oceánie Seznam měn Ameriky Seznam měn s pevným směnným kurzem Externí odkazy Platné kódy měn na stránkách www.iso.org Seznamy států světa Seznamy měn


Konference o projektování na nové energetické standardy - Pasivnidomy.cz Úvod » Akce / Školení » Konference o projektování na nové energetické standardy Konference o projektování na nové energetické standardy 29.5.2013 / / Divize Isover, Saint-Gobain Construction Products CZ a.s. Společnost Isover zve na odbornou konferenci Projektování na nové energetické standardy, která se koná ve středu 29. 5. 2013 v Praze. Diskutovaná témata budou sahat od základních opatření pro zajištění vzduchotěsnosti budovy až po program Zelená úsporám II. Kdy: 29. května 2013 Místo konání: La Fabrika, Praha 7 Holešovice Začátek: 18:00, (předpokládaný konec: 22:00) Vložné: 200,- Kč Akce je akreditována a hodnocena v systému celoživotního vzdělávání ČKAIT (1 bod) a ČKA (2 body). Hlavním tématem konference je navrhování domů podle nových tepelně-technických požadavků, aktuální informace o dotačním programu nová zelená úsporám, navrhování zelených střech, řešení tepelných vazeb a konstrukčních detailů pro nízkoenergetické a pasivní domy. Během konference budou prezentovány jednotlivé unikátní nástroje společnosti Isover, které jsou významnou pomůckou pro snadnější projektování staveb podle nových energetických standardů. Konferenci zahajuje jeden z nejvýznamnějších architektů pasivních domů Ing. Arch. Josef Smola. Přednášky obohatí také Ing. Jiří Šála, CSc, odborník z oblasti na tepelnou ochranu budov. Stáhněte si podrobný program konference ve formátu pdf Více informací a možnost přihlášení na konferenci naleznete na www.azpromo.cz.


text: Rok 1212 (MCCXII) gregoriánského kalendáře začal v neděli 1. ledna a skončil v pondělí 31. prosince. Dle židovského kalendáře nastal přelom roků 4972 a 4973, dle islámského kalendáře 633 a 634. Události 10. července – Velkou část Londýna včetně katedrály v Southwarku poničil rozsáhlý požár. 16. července – Spojená křesťanská vojska kastilského krále Alfonse VIII., Pedra II., Alfonse II. a Sancha VII. Navarrského porazila v bitvě na Las Navas de Tolosa vojsko almohadského chalífy Muhammada al-Nazira. 26. září – Budoucí římský král Fridrich II. vydal v Basileji Přemyslu Otakaru I. tzv. Zlatou bulu sicilskou, kterou mu potvrdil královskou hodnost. 9. prosince – Fridrich II. byl v Mohuči korunován římskoněmeckým králem. Dětská křížová výprava Narození 22. března – Go-Horikawa, 86. japonský císař († 31. srpna 1234) 6. května – Konstancie Babenberská, míšeňská markraběnka († 5. června 1243) ? – Jolanda Jeruzalémská, královna jeruzalémská a sicilská a císařovna Svaté říše římské († 25. dubna 1228) Úmrtí 29. února – Hónen, japonský buddhistický mnich (* 13. května 1133) 16. dubna – Marie z Montferratu, jeruzalémská královna (* okolo 1192) 26. března – král Sancho I. Portugalský 11. srpna – Beatrix Štaufská, římská královna z dynastie Štaufů (* 1197) 4. listopadu – Svatý Felix z Valois, francouzsky poustevník, kněz, spoluzakladatel řádu trinitářů (* 1127) ? – Vsevolod III. Velké hnízdo, vladimirský velkokníže (* 1154) Hlavy státu České království – Přemysl Otakar I. Svatá říše římská – Ota IV. Brunšvický – Fridrich II. Papež – Inocenc III. Anglické království – Jan Bezzemek Francouzské království – Filip II. August Polské knížectví – Lešek I. Bílý Uherské království – Ondřej II. Sicilské království – Fridrich I. Kastilské království – Alfonso VIII. Kastilský Rakouské vévodství – Leopold VI. Babenberský Skotské království – Vilém Lev Portugalské království – Alfonso II. Portugalský Norské království – Inge II. Mongolská říše – Čingischán Benátky – Pietro Ziani Latinské císařství – Jindřich Nikájské císařství – Theodoros I. Laskaris Externí odkazy 13. století


sólo, umělí penis, kotě


text: Francisko Szilágyi (původně maďarsky Szilágyi Ferenc, 1. února 1895 – 1. prosince 1967) byl maďarský, později švédský esperantista a advokát. Dílo Francisko Szilágyi byl dlouholetým redaktorem kulturní, společenské a literární revue Norda Prismo. Na jeho dílech i překladech je patrné, že byl nadaný stylista. Trans la fabeloceano moderní pohádky La granda aventuro moderní pohádky Inter sudo kaj nordo moderní pohádky Koko krias jam, novela Mistero minora psychologický kriminální román, Sveda novelaro Rapsodioj, sbírka básní a prózy Odborná literatura Kromě samostatně napsané učebnice, spolupraval na Hungara antologio, Sveda antologio a Enciklopedio de esperanto. La simpla esperanto a ellernu – učebnice esperanta. Překlady Francisko Szilágyi se také věnoval překladům do esperanta, přeložil Genthonovo Poemaro en Hungarlando a Pentroarto en malnova Hungarujo. Dále pak díla Davida Flooda Mi sercis oron kaj oleon a Sed trovis. Úspěšný byl i jeho překlad humoristického dílka Breinholsta Ni en skandinavio. Odkazy Esperantská literatura Maďarští esperantisté Maďarští spisovatelé Švédští esperantisté Švédští spisovatelé Spisovatelé píšící esperantem Překladatelé do esperanta Advokáti Narození 1. února Narození v roce 1895 Úmrtí 1. prosince Úmrtí v roce 1967 Muži Narození v Budapešti Szilágyiové


Co by to bylo za léto bez Amiga párty? No to by byla pohroma! Letošní jubilejní akce byla opět povedená, jako každý rok - a jako každý rok i tato akce měla svá specifika. Jednoznačně mohu říci, že nepřítelem bylo především slunce a vůbec všeobecně pěkné počasí, které nejednoho Amigistu svádělo k nehraní a to samozřejmě nemůžeme tolerovat. Ale i tak, co jsme vlastně vyváděli? Dle nově zavedené návštěvní knihy mohu konstatovat, že se nás sešlo celkem dvacet a dominovaly zejména staré dobré tváře, nově příchozích bylo málo (respektive se na akci mihlo asi tak deset dalších lidí, ale šlo více méně o náhodné kolemjdoucí, kteří z nás měli spíše strach, ale dobře to nakonec dopadlo). Na druhou stranu bylo roztomilé pozorovat, jak se z našich dětí pomalu stávají výrostci schopní hrát cokoli a tedy i na Amize, takže některé výměny názorů ve hrách na Amize měly docela šťávu. A co že se hrálo? Dominantou párty byla jednoznačně hra Megalomania. Jakkoliv to může znít divně a jakkoliv by kdokoli mohl namítnout, že nejde zrovna o ideální párty hru, Megalomanii jsme pařili alespoň chvíli snad všichni a někteří z nás - mne nevyjímaje - jsme se na ní docela dobře zasekli. O hře samotné napíšu později samostatný článek, ale stručně řeknu, že takovouhle holomajznu svět neviděl a upřímně se divím, že jsem se se hrou seznámil pořádně až nyní. A třeba Dóďa, který už Megalomanii v minulosti dohrál, se od obrazovky nemohl odtrhnout. "Ty jo, ono je to furt zábavný!" A pak samozřejmě Speedball! Je s podivem, jak dlouho jsem se této hře vyhýbal (většinou proto, že jsem hrál proti mnohem zkušenějším mazákům). Nyní jsme byli všichni přibližně na stejné úrovni - já jsem teda trochu nepokrytě trénoval již před akcí, ale v zásadě jsme si byli všichni rovni. Turnaj, který jsme si narychlo odehráli asi tak ve čtyři ráno, jsem téměř vyhrál já - našel se jen jeden pokořitel, leč jeho jméno jsem pro jistotu zapomněl a tak se to nepočítá :). Speedball je hra, která vyžaduje detailní obeznámení se s logikou umělé inteligence. Jakmile člověk vychytá, kdy a kde asi tak zhruba bude náš další hráč, jsou nahrávky směrem vpřed celkem snadné a i při obraně se člověk nakonec zorientuje. Nejvíce obtíží způsobuje brankář, kterého dle všech indicií ovládáte po celou dobu pohybem joysticku doprava-doleva. Jakmile jednou člověk do krve dostane tyto specifické detaily, na plátně se začne odehrávat čistokrevná řež. Sanitka, zmrzlina, porazit brankáře na zem a nespěchat s tím FIRE tlačítkem - trpělivý hráč ví, že někdy je větší sranda nahrát protihráči a pak ho hned s výhodou sejmout - protože při držení míče se jaksi nemáme jak bránit a ani útočit... Zkoušeli jsme samozřejmě oba dva díly, včetně CD32 (AGA) verze druhého dílu - no nebudeme si muset namlouvat, že dvojka je celkově vypilovanější a brutálnější, víc deluxe prostě. První díl ale přitom není vůbec špatný! Co se mi třeba líbí na jedničce víc, je výhled na hrací plochu - postaviček je na scéně méně a hned se tak člověk zorientuje. Při hraní dvojky jsem často jen hádal, jestli vlastně házím míč dopředu kvůli nahrávce anebo již střílím na br 1000 nu. Ale to je jen malá výtka na to, kolik srandy jsme si se hrou užili. Noc z pátka na sobotu byla prostě brutální a ráno jsem se probíral kolem osmé či deváté hodiny v mrákotách. Slunce pralo na plný pecky a tak nám nezbylo, než se průběžně ochlazovat v restauraci U Kaštanu, kde místní barman překonával nízkou laťku kvality obsluhy a neustále si stěžoval, že mu do hospody chodí lidi. Někteří méně otrlí amigisté odjeli během soboty domů, ale zase dorazila jiná várka lidí a tak o zábavu nebyla nouze. Pepa si pořád něco kreslil v DPaintu a ladil svoje demo v AMOSu, DaMi protočil Turricana, Dóďa naštěstí doma zapomněl svůj tlačítkopad a tak se i dalo něco vyhrát při dvouhře. Lasice propařil celou Kyrandii až do konce, já jsem se pohnul o řádný kus dopředu s Fate of Atlantis (fantastická hra!) a vůbec Stará Škola hlučela díky novým demům, hrám (vyzkoušel jsem třeba voxelový simulátor FireWall), ale i starým klasikám. Cvičně jsem vyklepnul Předsedu ve Wiz-n-Liz, taky jsem si poprvé (!) v životě zkusil dnes již klasikou hru Burton Bird (a je to fakt špatný). Z tamtoho monitoru sálal Gods, dali jsme i Worms ve třech lidech a s čítama (Jamie and his magic rod), zkoušeli jsme (neúspěšně) propojit dvě Amigy sériovým kabelem za účelem hraní Dooma... byla to zkrátka párty jak má bejt! BigMac se svým synem asi tak půl dne rozchozovali Vampire v Amize 2000 - ale i když v podstatě úspěšně, nebylo v daný okamžik možné jakkoliv demonstrovat výkon dodané turbokarty, což bylo mírně řečeno trochu nešťastné. Takže místo toho jsem se pak věnoval svému vlastnímu synovi a společně jsme dohráli Chaos Engine 2 skoro do konce - což byl naprosto super zážitek a hnedle taky z mého syna vypadl nápad na zlepšovák: když už ty dvě postavy spolupracují proti zlému baronovi Fortesque, proč by si nemohli společně dávat klíče a předměty, místo toho, aby se vzájemně pořád zabíjeli? To není špatný nápad! Počasí bylo během soboty naprosto nádherné a k večeru jsme rozdělali oheň na grilu a zde musím výslovně vypíchnout ochotu Minitrolla nám udělat velmi poctivé burgery, po kterých se pochopitelně jen zaprášilo (a to přesto, že kuchař místy ztrácel přehled o situaci, rovnováhu a ke konci i snad vědomí :)). No, ale poslední noc jsme vtrhli zpátky ke strojům a rozehráli jsme cvičně Hired Guns. A přátelé, co si budeme namlouvat, l 1000 epší konec párty jsme si nemohli přát! Unavení, ale šťastní jsme se v neděli ráno vykopali z podlahy / gauče a pomalu se dali do uklízení. Pohled na unavené tváře byl v podstatě osvěžující - dobrá pařba to byla! A v nejlepším se má přestat, se říká. Nanosili jsme zpátky lavice a stoly, umyli po sobě nádobí a zamkli jsme místnost, která byla svědkem našeho řádění po celý víkend. Přátelé a kamarádi, to byla více než důstojná oslava jubilea jedné dekády, co se spolu takhle scházíme! Diky za to a brzy na shledanou!


Kérastase Aura Botanica| Bomton Beauty | Bomton Beauty Domů / Značky Kérastase Aura Botanica Kérastase Aura Botanica je řada vlasové kosmetiky, která si zakládá na přírodních ingrediencích. Právě ty totiž tvoří více než 96 % obsahu šamponu, kondicionéru i dalších produktů této řady. Vlasové produkty Aura Botanica jsou bez sulfátů, silikonů a parabenů, za zmínku ale stojí i jejich obal. Jako vůbec první produkty od značky Kérastase mají obal ze 100% recyklovatelných plastů. Aura Botanica sází na přírodní složky Hlavními složkami řady Aura Botanica od značky Kérastase jsou kokosový olej ze Samoy a arganový olej z Maroka (ten si oblíbila také značka Moroccanoil), které vlasům dodávají intenzivní výživu. Tyto oleje pomáhají předcházet krepatění vlasů a dodávají jim zdravý lesk. Aura Botanica potěší všechny typy vlasů, nejvíce však osvěží a ozdraví mdlé a zesláblé vlasy, které znovu postaví do pozoru a pomůže jim znovu objevit jejich zašlou krásu. Šampon Aura Botanica vlasy šetrně vyčistí pomocí přírodních micel, které se navážou na veškerou špínu a účinně odstraní veškeré nečistoty, maz a nános ze stylingu vlasů. Šampon vytvoří lehkou, vzdušnou a bohatou pěnu a perfektně tak vlasy připraví na příjem péče, kterou jim dodá kondicionér stejné řady. V neposlední řadě na vás čeká bezoplachová balzámová péče, která obsahuje dokonce 99 % přírodních složek. V té najdete amazonský olej z brazilských ořechů, který proniká hluboko do vlasového vlákna a poskytuje suchým vlasům i vlasové pokožce tak důležitou hydrataci. Dohromady tak produkty řady Kérastase Aura Botanica tvoří jedinečný rituál, jehož výsledkem jsou zdravé a krásné vlasy plné života.


10. 3. 2014 Stanley Parable Aniž bych chtěl vyzrazovat sebemenší kousek obsahu hry, tak Stanley Parable lze v podstatě vnímat, jako interaktivní sloupek fejetonu. Hra předkládá situace, které následně komentuje a v tom je její krása. Šíře, do jaké se hra pouští, je fascinující. Hráč je neustále bombardován náznaky a stanovisky, která se během času proměňují, nafukují i praskají. Je radost sledovat neucelený tok myšlenek, který s každým hraním dostává nový smysl, ne nepodobně koánům. Jde o prožitek, který není schopné žádné jiné médium zprostředkovat. Je to jednohubka, která vás zasytí více, než většina her za uplynulý rok. Je to umělecké dílo, které nemá obdoby, v tom nejryzejším smyslu slova. Nezreplikovatelný zážitek, který bych se nebál postavit na úroveň prvního Portálu - dokonce v jistém smyslu se mi zdá, že právě Portal byl pro Stanley Parable velkou inspirací - ale dělá to natolik jinak a unikátně, že dávám jen palec nahoru. 1 komentář:


source: fineweb

text: 21.7.2011 V rámci obnovy základny v Altimuru na jihu provincie vyrostly pod dohledem civilních expertů PRT nová jídelna, kuchyň a ošetřovna. „Dříve jsme zraněné a nemocné museli ukládat do malého stanu se dvěma polními lůžky. Stejně nevyhovující byla i jídelna. Tato základna přitom slouží téměř sedmi stovkám lidí,“ říká velitel místní jednotky podplukovník Turjalaj. SLIDESHOW: Podívejte se na novou vojenskou ošetřovnu a jak vypadala vojenská kuchyně a jídelna před, v průběhu a po skončení projektu. Ošetřovna slouží zejména k rekonvalescenci zraněných a nemocných vojáků. „Vážně zraněné stále vozíme do sousední provincie na základní ošetření či operace. Tento prostor nám ale hodně pomůže, vojáci se doléčí v lepších podmínkách než dříve,“ chválí českou pomoc Turjalaj. „Teď je tady devět lůžek, což nám zatím stačí. Máme však nedostatek kvalifikovaných lékařů. Na všechny vojáky na základně připadají pouze dva,“ dodává velitel. Již dříve PRT obnovil infrastrukturu na další lógarské základně ANA. V Altimuru nyní staví nové velitelství. To bylo rozmístěno v několika provizorních dřevěných budovách a stanech. „Stávající podmínky prakticky neumožňovali koordinovat náročnější operace, pracovat v noci či plánovat podle mapových podkladů,“ vysvětluje bezpečnostní expert PRT František Kříž. Dokončený projekt zapadá do celkové strategie PRT, podle níž je podpora bezpečnosti jednou z hlavních priorit. „Projekt je součástí našeho komplexního přístupu. Zatímco vojenští kolegové se zabývají výcvikem afghánských vojáků a policistů, civilní část PRT se snaží zlepšit jejich zázemí, protože i to je důležité pro budování jejich kapacit. Kvalita armády a policie bude rozhodujícím faktorem v procesu předávání odpovědnosti za bezpečnost do afghánských rukou, který v některých provinciích již začal. V Lógaru tento proces může začít již v příštím roce, takže význam podpory bezpečnostních složek se rychle zvyšuje,“ říká Petr Svačina, vedoucí civilní části PRT. PRT se podílí také na podpoře afghánské policie: V provincii vybudoval například sedm nových policejních stanovišť a další dvě jsou ve výstavbě. Mezi další podobné projekty patří stavby ochranných zdí pro velitelství policie, dodávky vybavení či vybudování školícího střediska. Filip Moravec, civilní část PRT


Do rodinného domu v Bludově na Šumpersku se v pondělí v noci dobýval muž. Před časem mu přitom soud zakázal přístup kvůli napadení jeho obyvatel. Když dorazila policejní hlídka, dal se na útěk. Poté, co ho dostihla policistka, tak ji napadl. Ten pán není ve vazbě? To ho opravdu soud nechá dál obtěžovat jeho okolí? 30.9.2010 12:24 Policistka ho čtyřikrát udeřila obličejem do kolena? Policejní brutalita !!!! Re: Policistka ho čtyřikrát udeřila obličejem do kolena? 30.9.2010 17:26 Copak policisté v ČR nemají povinný výcvik ? to, že někdo zmlátí policistu na veřejnosti je ostudou celé Policie 30.9.2010 8:52 1rozhorceny predstavitel tak to se jí nic NEMOHLO stát Ještě nějaký vtip o policistkách 30.9.2010 8:12 To nemohlo jinak dopadnout, nejsme v americkém filmu To je pro policajty typické. Smíšená hlídka a ona se žene za násilníkem a on si dělá z dlouhé chvíle loknu. 29.9.2010 19:12 "muže" by měli kolegové policistky podrobit náležitě záživnému výslechu aby ho to už nikdy nenapadlo 29.9.2010 16:03 Re: "muže" odborně: gumoléčba nebo též gumoterapie výborně, ty agresivní hovado viděl bych to tak na 6 měsíců s odkladem na 2 roky. Potm Tě přejde kopat do policajta a ženské k tomu. Re: výborně, ty agresivní hovado myslím že by spíš zabralo pořádně ho zmastit při výslechu te zmince "zenske k tomu" nerozumim. zneksy volaji po emancipaci, tak ji maji, kdyz chce byt policajtka, tak nese stejna rizika jako chlapi. docela bych chtel videt takovy zasah policajtek napr. pri hospodske rvacce. 29.9.2010 20:31 rok už bude zasahovat ABL, za talíř na hodinu... Re: příští Si odskočej od ostrahy ČEZu, co jim přihrál Bártič 29.9.2010 15:54 když z výzvy policistů není poznat, co se po člověku vlastně chce. Hlídka ho upozornila, že se dopouští protiprávního jednání a že se nemá zdržovat 50 m od domu. Tak výzvy uposlechl, zanechal kopání do vrat a rychlým během se vzdálil. Jenom nevím, proč ho teda pronásledovali 29.9.2010 15:19 Třeba se dopustil trestného činu maření úředního rozhodnutí, ale to jste určitě poznal při vašem vzdělání. 29.9.2010 15:30 to by musel vědět co to je..... 29.9.2010 15:40 Je to vtipálek, v hospodě už není oblíbený, tak to zkouší na idnesu... Tak si přečti, co je psáno v článku. Já tady nereaguju na to, co se stalo, ale, JAK to pisálci popsali. Inteligente. "Policisté muže vyzvali, aby zanechal svého protiprávního jednání a dále ho upozornili, že se dopouští maření úředního rozhodnutí a vykázání. Dotyčný se ale dal po těchto výzvách na útěk," 29.9.2010 23:01 Překvapuje mě, že tady nevidím příspěvky, co by odsuzovaly ženy na "mužských" pracovních postech. Tenhle případ se k podobné kritice přímo nabízí - vždyť k čemu je policistka, co si neporadí s jedním pachatelem? To nemají ty holky k dispozici kasry nebo paralyzéry, aby kompenzovaly slabší fyzičku? 29.9.2010 15:11 V USA to dělají taky ženské, jenže ony vědí, že za nimi stojí takový zákon, že když na ně někdo sáhne 90let nevyleze z basy, tresty se zpravdila sčítaj. Tady, aby se dostal do basy by ji musel přinejmenším ještě doslova znásilnit, aby se soud konečně uznal, že tentokrát to už vážně borec přehnal. Máme fakt demokratické zákony, ale jen pro jednu stranu 29.9.2010 15:15 O české justici já nesmím psát své názory, cenzor by mi to smazal a sebral dukátky, vulgarismy jsou tolerovány jen u sportovních diskuzí . Vasek z Gurunu Typickej Bludov.... samej alkoholik, feťák a nemakačenko. Kdo zná, dá mi za pravdu 29.9.2010 15:06 Re: Typickej Bludov.... S Vami propagovanym nazorem nesouhlasim a rad bych se proti nemu ohradil. Nejsem ani alkoholik, ani fetak, ani nemakacenko. Presto jsem se zde narodil. Vas prispevek urazi nejen me, ale i ostatni slusne, vzdelane a pracovite obyvatele. Preji pekny den a mene nejasnych formulaci. bůhví jak to bylo nebo tu všichni věříte policajtům? Re: bůhví jak to bylo Pro nic za nic byl vykázán z domu...prober se 29.9.2010 15:04 já o voze a ty o koze.....asi jseš švestka Bůh ví jako co??? Že se kopla sama do hlavy??? Zmlátit ženskou, byť je to polda je fakt hrdinství určitě nevěříme ožralým agresorům, kteří musí být vykázáni z domu, aby vychladli už se těšim až nějakej takovej trotl rozbije hubu vám, to v téhle společnosti zase neni tak nemožný, co se tady někdy děje, po přečtění článku si pak budu říkat, že jste si to stejne zavinil sám, určitě jste ho provokoval, třeba vyzývavým pohledem. netuším, proč byl tenhle šmejd propuštěn a je stíhán na svobodě. Má tam souběh několika trestných činů a měl zůstat za katrem až do soudu. Na jednu stranu nadáváme na cajty, ale v tomhle případě fungovali jak měli, jednoho z nich pachatel zkope a pak je propuštěn? Fakt nechápu, za co se vlastně zůstává ve vazbě. je dobrý zákon. 29.9.2010 14:46 Re: Vykázání Začátky byly horší jak jsem četl, prvních pár vykázáných své partnery buď pžizabili nebo rovnou připravili o život. Slováci nám ale takový zákon prý zavidí... no nevim, to aby se pak clovek bal vylezt z baraku. Urcite mu pomuze to, ze ten potrestany se nesmi na x metru priblizit. tezko soudit, neznam nastesti nikoho, kdo by takovou ochranu potreboval. Tedy, v nekterych domech se po vecerech hadaji a rezou....jenze kdyz prijedou policajti, tak se stejne nic nestane.... 29.9.2010 16:00 By mě zajímalo, proč byl policajt pomalejší, než policistka Re: By mě zajímalo, proč byl policajt pomalejší, Již v minulosti bylo několikrát dokázáno, že ženská se zvednutou sukní běhá rychleji než chlap se staženými kalhoty protoze zenska bezela a chlap jel autem a nez to objel, vylezl... znas to :) 29.9.2010 14:39 "Muž zůstal v cele téměř celý den, neboť byl po výslechu v podvečer propuštěn." Nemůžu si pomoct, ale tahle věta mi zní poněkud nelogicky. to je skvost Zřejmě to má být logická hříčka nebo hlavolam, možná též šifra. Šifra ! Mladík byl po výslechu propuštěn. To neznáte ? ... ..U určitých skupin obecenstva běžné ! Možná se mýlím.... jj zajimave napsano No vzhledem k první větě "Do rodinného domu v Bludově na Šumpersku se v pondělí v noci dobýval muž." se dá předpokládat, že ho zatkli už v pondělí v noci a propustili ho v úterý v podvečer. To je skoro celých 24 hodin (den). Ale je to stejně napsané divně Tomu zákonu o vykázání z bytu docela nerozumím pokud bude někdo jediným majitelem bytu nebo domu, jak jej z něho můžou vykázat a nechat v něm uživatele ? Re: Tomu zákonu o vykázání z bytu docela nerozumím Neptej se tak hloupě a přečti si ho, když tě to tak zajímá. 29.9.2010 14:16 Sklutečně podle zákona je to možné. tak to bych se npotom nedivil, kdyby někdo dům prodal i s nájemníkem/ky nějakému osmahlému předákovi. Jinak násilí samozřejmě neschvaluji. co to je zas za větu??? "Poté, co ho dostihla policista, tak ji napadl." 29.9.2010 14:03 Re: co to je zas za větu??? Jazyková škola iDnes: TA policista, ne? Ten poslední odstavec... Ano, čtyři roky pro takového agresivního zmetka by mohli být, jen v tom posledním odstavci mě zaujala jedna věta. Nechci nic popírat ani vyvracet, ale jen tak ze zvědavosti, jaký je rozdíl mezi úřední osobou a jiným odčanem, myslím co se trestného činu týče. Já myslel že žijeme v demonracii. Nemělo by být jedno jestli napadne policistku, prezidenta, nebo popeláře....? (ať mi nikdo netvrdí, že jsme si všichni rovni) Zahrada skrývala evropský unikát, ztracenou stoletou čekárnu od nádraží Česká pirátská strana | NATO | Řidič kamionu | Milan Chovanec | Nehody Bruntál | Jarní prázdniny | Pardubice | Kaufland | Bezpečnostní kamery | Osvětim | Zábava | Jihlava | Testování | Břeclav | Ústí nad Labem | O2 | Blansko | Přírodní katastrofy | kamion | Soudy | jízdné | Mladá Boleslav | Chrudim | Dacia | Slovensko | Houby | Mzdová kalkulačka


Psychiatr se před Breivikem uklonil. Norové ani nemrkli | Týden.cz Psychiatr se před Breivikem uklonil. Norové ani nemrkli Na úvod soudního procesu s Andersem Behringem Breivikem si prokurátoři a soudní psychiatři jeden po druhém s úsměvem potřásli s atentátníkem rukou. Jeden z psychiatrů se dokonce uklonil. Vrah 77 lidí úsměv opětoval. A většina Norů ani nemrkla. Proti této skandinávské rezervovanosti a snaze vyhnout se konfrontaci působí pozdrav atentátníka se zdviženou pěstí při každodenním příchodu k soudu nepatřičně, až surrealisticky. "Blížíte se již k závěru, pane Breiviku?" zeptala se předsedkyně senátu v úterý zabijáka během jeho více než hodinového monologu o hrozbě islámu, evropském multikulturním "pekle" a o tom, proč loni v červenci postřílel na táboře na ostrově Utøya desítky mladých lidí. "Ještě šest stránek," zněla Breivikova odpověď. Tento rozhovor se ještě několikrát zopakoval. Soudkyně zdvořile žádala Breivika, aby již skončil. Obžalovaný v civilu následně odvětil: "Ještě jedna strana." Prostor pro Breivikovu reklamu Pro diváky, kteří znají podrážděné bušení soudcovského kladívka do stolu z amerických procesů přenášených televizí, je trpělivost soudkyně zarážející. Když Breivik zabrousil ve své chvále k japonskému a jihokorejskému politickému a sociálnímu modelu, předsedkyně senátu ho stejně vyrovnaně přerušila: "Prosím vás, omezte svou výpověď na norské záležitosti." Soud s Breivikem je v Norsku chápán jako způsob, jak emočně uzavřít případ vraždění civilistů v zemi, která je hrdá na svou toleranci a která nehodlá připustit, aby útoky zničily její otevřenou společnost. Ale proces také vzbuzuje pochybnost, především mezi zahraničními pozorovateli, jestli norský právní systém - který může udělit maximální trest pouhých 21 let vězení - není manipulován vychytralým šílencem, jenž touží šířit své rasistické poselství. Rodiny obětí na lavicích vyhrazených pro veřejnost nepropukají v emocionální záchvaty, nežádají odplatu, jen tiše a stoicky přihlížejí. "Situace by byla zřejmě naprosto odlišná v jiném národním kontextu, v ulicích by se konaly demonstrace, vzpomínkové akce," uvedl Matthew Goodwin, profesor politologie na britské Nottinghamské univerzitě. "Jsme stoický národ," říká John Hestnes, který stojí v čele podpůrné skupiny pro osoby přeživší Breivikův pumový útok na vládní úřady v centru Osla. "Nevykřikujeme hned ani nepropukáme v pláč. Co neseme v sobě, to je jiná věc. Ale toto je důstojný soud, a tak to má být. Domníváme se, že je důležité, aby (Breivik) dostal možnost říci, co chce." Respekt je často skloňovaným slovem. Někteří z přeživších mají na oblečení připíchnuté vizitky s nápisem: "Žádné rozhovory, prosím." Soudní síň, speciálně vybudovaná pro tuto příležitost, je moderní, typicky seversky v ní dominuje světlé dřevo a tlumené tóny. Policisté dovolují návštěvníkům nosit si dovnitř nápoje. Mnozí Norové zůstávají přesvědčeni, že Breivikovi má být umožněno přednést svou výpověď, přestože se již k vraždám přiznal. Breivik prohlašuje, že se cítí nevinný, protože prý bránil Norsko před islamismem a imigranty. Doutnající uhlíky potlačovaného hněvu jsou ale přece občas patrné. Přeživší a příbuzní obětí se v první den Breivikovy výpovědi v úterý každou chvíli nervózně vrtěli. Místo aby se ale hlasitě ozvali, raději se uchýlili k sms zprávám. "Celou dobu jsem dostával zprávy," uvedl Hestnes. "To je děsivé. To je bolestné, psali mi ze soudní síně," dodal.


text: Arthur Troop (15. prosince 1914, Lincoln, Anglie – 30. listopadu 2000, Peterborough, Anglie) byl anglický policista, který v roce 1950 založil Mezinárodní policejní asociaci (IPA). Vystudoval na Ruskin College a v Oxfordu (ekonomii), 19. 6. 1936 se stal policistou a 1. 1. 1950 založil organizaci IPA. V roce 1965 získal britské vyznamenání British Empire Medal. Související články Politika Policie Externí odkazy Životopis Historie IPA Angličané Britští policisté Narození 15. prosince Narození v roce 1914 Narození v Lincolnu (Lincolnshire) Úmrtí 30. listopadu Úmrtí v roce 2000 Úmrtí v Anglii Muži


Světelská radnice se s krajem dohodla, že do počátku září bude platit stávající smlouva a zámek bude spravovat kraj.