text: Řidiči začátečníci V ČR ročně získává desetitisíce osob nové řidičské oprávnění (dále jen ŘO). Průměrný věk řidičů začátečníků se v posledních letech snižoval. Větší zájem byl o získání ŘO typu A, tedy opravňující řízení osobního automobilu. Atraktivita mopedů a zejména motocyklů a je sice pro mládež velká, ale důležitou roli při úvahách o jejich zakoupení (nebo naopak nepořízení) hraje jejich cenová dostupnost dnes již výhradně dovážených strojů a prakticky pouze sezónní možnost jejich používání. V každém případě byl poměr jednostopých vozidel ku dvoustopým v minulém století vyšší je tomu v současné době. Řidič automobilu – začátečník V současné době má cca 65% 18-ti letých již své ŘO, u 25-ti letých se tento podíl zvyšuje na 90%. Přitom se stále zvyšuje podíl žen, majitelek ŘO. Tato tendence ukazuje, že vlastnictví ŘO se stalo u mladé generace samozřejmostí a mladí lidé se snaží ŘO získat co nejdříve. Absolutní počty mladistvých mladistvých, kteří absolvují řidičský výcvik a získají ŘO však bude v nejbližších letech klesat, což odpovídá slabším populačním ročníkům, kteří se dožívají věku 18 let. Věkové předpoklady K řízení motorového vozidla opravňuje ŘO, kdy jedním z předpokladů pro jeho získání je dosažení určitého věku, konkrétně: - 15 let – pro získání řidičského oprávnění (dále jen ŘO) skupiny AM, které opravňuje k řízení mopedů a malých motocyklů s maximální konstrukční rychlostí 45 km/h - 16 let – pro získání ŘO skupiny A1, opravňujícího k řízení lehkých motocyků a objemu válců nepřesahujícím 125 ccm a o výkonu nejvýše 11 kW - 17 let – pro získání ŘO skupiny T opravňující k řízení traktorů a pracovních strojů samojízdných, kdy však nesmí být k motorovému vozidlu připojeno přípojné vozidlo a podskupiny B1 opravňující k řízení tří a čtyřkolových motorových vozidel, jejichž pohotovostní hmotnost nesmí být vyšší než 550 kg - 18 let – pro získání ŘO prakticky pro automobil a motocykl, konkrétně skupin A, B, B+E, C, C+E a podskupin C1 a C1+E. O skupinách a podskupinách řidičských ŘO pojednává §81 zákona č.361/2000 Sb. O provozu na pozemních komunikacích. - 21 let – pro získání ŘO skupin A,D, D+E a podskupin D1, D1+E O skupinách a podskupinách ŘO pojednává § 81 Zákona č.361/2000 Sb. O provozu na pozemních komunikacích. Vzhledem k zvýšené míře ohrožení zavedly i v některých jiných zemích tzv. odstupňované ŘO. Zde se vyžaduje například u řidičů motocyklů s vyšším obsahem než 50 ccm nejméně dvouleté vlastnictví ŘO pro malé motocykly a minimální praxe v řízení 4000 km. Řidičský průkaz na zkoušku Na základě praktických zkušeností s vysokou mírou nehodovosti řidičů začátečníků (zejména mladých řidičů) byl v některých zemích zaveden řidičský průkaz na zkoušku. Toto zkušební období trvá 2 roky. Pokud v této době řidič začátečník poruší hrubě dopravní předpisy a není zde rozhodující zda zapříčiní nehodu nebo ne, je povinen na své náklady absolvovat doškolovací kurz s přezkoušením teoretických znalostí i praktických dovedností. Zkušební doba potom běží od obdržení nového ŘO na zkoušku. Teprve po uplynutí zkušební doby obdrží tento řidič platné ŘO. Po zavedení tohoto institutu bylo prokázáno celkové snížení počtu dopravních nehod, na kterém se podílela právě kategorie řidičů začátečníků. Jako příklad můžeme uvést Rakousko, kde došlo po zavedení řidičských průkazů na zkoušku k poklesu počtu úmrtí v důsledku dopravní nehody o 140 osob během jednoho roku! V zavedení tohoto institutu do praxe i v ČR vidíme jedno z účinných opatření na snížení dopravní nehodovosti, která je jednou z nejvyšších v Evropě a nejvyšší ze zemí OECD. Jako další účinný systém se v některých zemích EU osvědčil tzv. bodový systém. Zde obdrží každý řidič, který se dopustí vážného dopravního přestupku, pevně stanovený počet bodů. Pokud získá určitý počet bodů, má řidič možnost (u vyššího počtu povinnost) absolvovat zdokonalovací výuku a výcvik. V nejzávažnějších případech, například zavinění nehody pod vlivem alkoholu nebo při chronickém porušování dopravních předpisů, je řidiči na určitou dobu odebráno ŘO.


Studniční voda | Smart Consortium s.r.o. Cena vody roste a s ní i zájem o studny a úpravny vody - domovní filtrace Studniční voda - spolu s výběrem správné úpravny vody (filtrace) lze dosáhnout kvalitní čisté vody a ještě ušetřit spoustu peněz. Proč stoupá zájem o studny? Protože cena vody roste a stále se bude zvyšovat. Mnoho rodin proto přemýšlí o vybudování nové domovní studny, nebo o obnovení staré, byť i dlouho nepoužívané. Nejčastější problémy studničních vod ze zdravotního hlediska jsou dva: nadlimitní koncentrace dusičnanů Odhaduje se, že v naší republice je cca 70 % zdravotně závadných studní - szu.cz. Tento stav je způsoben našimi přehnojenými poli + kyselými dešti + dlouhým seznamem hygienických prohřešků občanů i komunálního nakládání s odpadními vodami i pevnými odpady. K nejčastějším problémům s vodou, které vyžadují nasazení správného zařízení pro úpravu vody, patří: přítomnost mechanických příměsí ( písek, hlína, jíl, atd.) příchuť, barva a zápach přítomnost bakterií a mikroorganismů organické nečistoty ( pesticidy, ropné produkty, fenoly, různé syntetické látky) Jak vidno, konzumování studniční vody vám může způsobit mnoho problémů, a proto vám doporučujeme zamyslet se nadpořízením té správné filtrace, díky níž dosáhnete té nejlepší kvality vody pro váš každodenní život. Kvalitu vaší studniční vody byste si měli min. 1 do roka nechat překontrolovávat (jedná se přeci o vaše zdraví). Studniční vodu neznámé kvality nedoporučujeme používat a převážně dětem by se tato voda neměla dávat ani po převaření. Jestliže používáte studniční vodu a nevíte, jakého je charakteru, co vše a v jakém množství obsahuje, neváhejte nás kontaktovat. My vám provedeme analýzu vaší vody a podáme důležité informace o její kvalitě – jestli je vhodná na pití a vaření. V případě zhoršené kvality vám poradíme co nejefektivnější řešení a také ho samozřejmě zrealizujeme. Při hledání zdroje vody, poradenství a následné realizaci studně se vždy obracejte na kvalifikované odborníky, kteří se vám o vše postarají a hlavně vám dají záruku na odvedenou práci. Druhy studní Takzvané spouštěné studny jsou klasické kopané studny vypažené skružemi. Při hloubení těchto studní se postupuje podkopáváním, kde skruž svou vahou klesá a spouští se hlouběji až na požadovanou úroveň (proto spouštěné studny). V našem regionu převládají většinou studny o průměru 80 až 100 cm, výjimečně 150 až 300 cm. Spouštěné studny mají oproti vrtu výhodu, že se dají kdykoli vyčistit, opravit, popřípadě prohloubit. U takových studní je interval čištění a údržby cca 5 – 10 let. Není až tak důležité, kolik vody ve studni je, ale jaký má přítok. A proto základem dobře fungující studny je její čistota. Čištění studní není radno podceňovat, protože nečistoty usazené ne dně tlumí pramen čili přítok, a to má také vliv na množství vody. Globálním problémem v dnešní době je pokles hladiny spodních vod. Kde kdysi bývala hloubka 1,8 m, bývá dnes okolo 90 cm vody. Není nutné zasypávat studnu! Tento problém má jediné řešení a tím je prohloubení studny. Pozor, prohloubení studny je třeba předem odborně prokonzultovat, obvzlášť v horských oblastech, protože ne každé podloží má vhodné vlastnosti a voda může unikat. Před zahájením realizace nové studny je dnes zapotřebí zajistit několik náležitostí. Především se jedná o stavební povolení na příslušném stavebním úřadě. Další fází je zjištění stavu podzemních vod a určení pravděpodobné hloubky pramene spodní vody. Na základě těchto informací se zhotoví projektová dokumentace. Studna se hloubí v průměru skruží 1m (vnitřní průměr). Do 1 m se vkládají dvě skruže o rozměrech 1 000 x 500 mm. Celková hloubka studny se volí dva a více metry pod hloubku pramene spodní vody, abychom docílili dostatečné množství vody pro následné využití. Kamenné studny - těsnost u takových studní je prakticky nulová Staré kamenné studny se mnohdy dochovaly až do současnosti a některé z nich jsou i nadále v dobrém stavu a funkční. Tyto studny byly hloubeny a vykládány lámanými kameny, popř. břidlicí či cihlou. Protože kameny byly kladeny jeden na druhý, docházelo k průsakům nečistot do studny. Celý vrch studny do hloubky 2,5 m se proto rozebírá a osazuje skružemi, ty se potom spárují a těsní proti povrchovým nečistotám. Kamenné studny jsou náchylnější na znečištění než studny spuštěné, a proto interval čištění doporučujeme do pěti let. Studny z kamenů se nedají prohlubovat, při hloubení se může porušit vazba a dojít tak k postupnému znehodnocení celé studny. Druhy vrtaných studní - hloubené, vrtané strojně a jako vrt s hloubkou nad 30 m 1. Stavba studny hloubené v podzemí, jako stavební zemní práce – šachtice do hloubky 3 m 2. Stavba vrtané studny strojně, jako stavební zemní práce – vrt s délkou do 30 m. Pozn.: Stavby studní hloubených v podzemí do hloubky nanejvýš 3 m, anebo vrtaných malým průměrem do délky nanejvýš 30 m, je oprávněn projektovat autorizovaný inženýr v oboru vodohospodářské stavby a pod jeho vedením je může podle schváleného projektu realizovat firma s předmětem činnosti Provádění staveb, jejich změn a odstraňování. Průzkum staveniště musí být řešen v rámci projektu stavby. 3. Stavba studny vrtané, jako stavební zemní práce – vrt s délkou nad 30 m. Tyto studny jsou oprávněni projektovat a práci na nich řídit pracovníci, kteří mají k takové činnosti osvědčení o odborné způsobilosti vedené obvodním báňským úřadem a kteří se každé tři roky podrobují periodickému přezkoušení z báňských předpisů. Provádění těchto studní není živností, a proto je smí realizovat jen ta firma, která má k příslušné práci oprávnění vydané obvodním báňským úřadem. Provádějí se podle projektu rozděleného na geologickou a technickou část.


Jan Eisler ve své recenzi na EF 2000 krásně popisuje onen věčný rozpor mezi hrou a simulací. Můžete mít sebedokonalejší grafiku, fyziku, umělou inteligenci - a přesto to pořád nebude zábava hrát. Někdo to určitě docení - zapálení jedinci daného oboru. Ale co hráči? Co ti, kteřá hrají hry pro zábavu? Gran Turismo 5 je v tomto kontextu podobný případ, jako ve své době EF 2000. Je to dokonalý titul, zejména po technické stránce - ale lidi raději sáhnou po TFX, protože i když možná tak dobře nevypadá, je to pořád pekelná zábava. A tak Gran Turismo 5 vstoupilo do dějin totálně nešťastně. Titul, který až po roce záplatování byl hratelný do té míry, aby nebyl všem pro smích. A pokračování někteří z nás po takovém fiasku ani nečekali. Přesto Gran Turismo 6 přišlo - potichoučku, ve stínu s Playstation 4, nijak zvlášť nepropagované, ale přišlo. Gran Turismo 6 není normální hra. Je to náhrobní kámen značky, která proslavila Playstation již v roce 1997. Symbol kvality, naprostého perfekcionismu - klenot s nebývalou září byl leš 1000 těný po mnoho let. Čtvrtý díl série pořád tlačil limity kvality vzhůru a všichni jsme byli bytostně přesvědčeni, že každé další pokračování musí zákonitě smést jakýkoliv pokus o konkurenci. Jenže nohy na zem - sen skončil, konkurence je neúprosná a i když všechno nasvědčovalo tomu, že Playstation 3 bude pokračovat ve šlépějích a dá nám další diamant k uctívání, nestalo se tak. Samozřejmě, že na vině je nenávistná kampaň Microsofu, XBOXu a Forzy Motorsport... Ale i tak - položme si otázku: je možné tlačit kvalitu pořád nahoru, napříč generacemi? Evidentně to možné není. Všechny zaběhnuté série, kterým se číslovka přehoupne přes trojku, dříve nebo později čeká pád. Doba, kdy se Might and Magic, Wizardry nebo Ultima mohly chlubit někdy i dvoucifrou, jsou nenávratně pryč. A pro Gran Turismo to platí též. Pátý díl byl v podstatě zlomový, protože přišel čas přestat být fanouškem Gran Turisma. Ta hra pošlapala co mohla a přes své objektivní kvality zkrátka neudržela pověst. Kazunori Yamauchi to ale nechtěl takto nechat. Chtěl dotáhnout svou práci do pomyslného konce a to i za cenu nulových prodejů. Playstation 3, stejně jako Playstation 2 a první Playstation před tím, si prostě zasloužila dva díly Gran Turisma. Lichý - testovací. A sudý - definitivní. A tak se také stalo. Náhrobní kámen s vytesanými znaky GT6 opravdu nejde hodnotit v klasickém smyslu slova. Z té hry je cítit snaha i marnost - i kdyby hra byla jakákoliv, šlo o předem prohranou bitvu. Tak například - v kategorii autíčkových arcade-simulátorů pozorujeme během let učitý hon za množstvím aut, která jsou k dispozici. Více aut je lepší, než méně aut, to dá rozum. Gran Turismo mělo 140 vozidel, Gran Turismo 2 dokonce přes 600 vozů! Třetí díl byl lichý, takže všechna auta bylo potřeba od podlahy přemodelovat. Takže jich bylo nakonec k dispozici pouze 180. Ale čtyřka, to byla jiná káva! Opět pro Playstation 2 bylo vymodelováno neuvěřitelných 700 vozidel! Není divu, že pro Gran Turismo 5 byla očekávání šíleně vysoká. Ohlášených 1000 aut jsem bral vážně, než vyšlo najevo, že Gran Turismo 5 má ve skutečnosti 200 aut a k tomu 900 importovaných z předchozího dílu (tj. bez interiérů a se žalostným vzhledem). A co konkurenční Forza? První díl měl 230 aut, druhý pro XBOX 360 již mělo aut přes třista. Forza 3 pak disponovala rovnou pěti sty vozy, včetně interiérů - o takovém počtu si Gran Turismo mohlo nechat jenom zdát a řekl bych, že někde tady se láme hranice kvantity - od tohoto okamžiku jsou již náklady na modelování nových aut tak vysoké, že se muselo začít redukovat. Čtvrtý díl tak nechal počet aut více méně stejný, přibyl experimentální Autovista režim, ale jen pro 24 vozů. V pátém díle pro XBOX ONE klesl počet aut opět na 200 a Forza Horizon (2) je na tom podobně. Na tom je krásně vidět, že vzestup značky Gran Turismo na základě investovaného času vývoje, nemohl růst donekonečna. Vždycky vás dožene nástup nové generace hardwaru, kdy musíte začít více méně nanovo. A pro takové to rychlé srovnání "moje hra je lepší, než tvoje hra, protože mám tisíc aut a ty jenom pět set" najednou zmizely argumenty. V zásadě by můj dojem z těchto her šel shrnout pomocí tohoto stripu: Dosadit si zkrátka můžete jakoukoliv hru - jde o to, že nejsilnější vzpomínky na jakoukoliv hru máte nejspíš z nějakého období, které je pro vás něčím významné a důležité (a kdy jste měli sakra hodně volného času). A i když budete hrát deset, dvacet let, toto období je obvykle relativně krátké, byť nepevně ohraničené. Proto moje nostalgické povzdechutí "není lepšího Gran Tursima, než toho druhého" není jen recenzí na hru, ale také recenzí mého životního období, kdy mi bylo sladkých dvacet, byl jsem zavřený v kasárnách a protože nebylo nic lepšího na práci (krom chlastu, drog a prostitutek samozřejmě), hrál jsem ve dne v noci Gran Turismo 2 až do známky 100%. To se mi nikdy předtím ani nikdy potom nepodařilo. A pochybuji, že někdy v budoucnu nějaké jiné Gran Turismo dotáhnu do stejného stavu - ať už kvůli času, náladě nebo prostě kvůli pocitu "že už jsem to dokázal". Položil jsem si tedy jinou otázku. Umím si představit, že někdo bude za takovouto modlu považovat Gran Turismo 5? Sice už nemáme povinnou vojenskou docházku, ale i tak může existovat někdo, kdo se do hry zažral a do budoucna si tak vytvořil nepřekonatelnou vizi dokonalé hry. Popravdě - u pátého dílu si to upřímně řečeno představit prostě neumím. Ta hra je tak nepříjemně chladná, že je velmi těžké se do ní dostat. Vyloučit takové lidi nemohu, ale představit si je neumím. Gran Turismo 5 je takové EF 2000. Chladná, strohá, téměř až nudná dokonalost. Gran Turismo 6 je ale vedle toho úplně jiné. Gran Turismo 6 je jedna obrovská nostalgie. Ať už je to (relativně drastickou) změnou grafického enginu, ať už je to změnou fyzikální engine pneumatik, ať už je to tím, že tuto hru hraju se svým tříletým synem - všechno v této hře ve mně evokuje určitý návrat starých dobrých časů. A to mi popravdě vyrazilo dech! Gran Turismo 6 je v prvé řadě hra - je to ekvivalent TFX z ICEho recenze na EF 2000. Graficky je hra samozřejmě pořád špičková, vypadá po většinu času vlastně lépe, než Gran Turismo 5 - avšak tu a tam jsou patrné limity, které dříve vidět nebyly. Snímkovací frekvence chvilkami kolísá, sem tam vypadávají stíny, jindy nepříjemně problikávají různé efekty, nemluvě o screen tearingu, který občas tahá oči. Výměnou za tyto nedostatky byl ale lépe nasvícený model závodního prostředí. Nové tratě jsou zasazené do atraktivních prostředí, obsahují více převýšení a působí více plasticky, než jsem byl zvyklý. Většina pozadí v dálce jsou předělaná, jsou krásnější. Dokonce hra svým vizuálem připomíná chvílemi GTA5, při výhledu do krajiny - což je super, ale jet se tam nedá. Hra se už ani neobtěžuje rozlišovat mezi auty, která jsou pořádně vymodelovaná a těmi importovanými z Gran Turisma 4 (resp. z PSP) - v podstatě vidíme jen nápis "Interiér: Detailní" anebo "Interiér: Zjednodušený". Na trati sice poznáme, že oponenti jezdí s 3D modelem z roku 2005, ale jde to přežít, protože aut je snad 1200 a větší výběr prostě jinde nedostanete a i těch prémiových modelů je odhadem kolem třetiny, možná více, takže to ujde. Menu jsou překopaná od podlahy, účelná, jednoduchá, funkční a hlavně rychlá. I loadingy jsou zde přijatelnější, než v předchozím díle. Po obsahové stránce je hra velkou poklonou slavnému jezdi Formule 1 - Ayrton Senna. Krom slzyvočích intra je zde také průřez jeho kariérou od motokáry až po hrob. Vůbec tohle je oblast, kde hra boduje - spousty vedlejších závodů, jízdy na měsíci, Goodwood festival rychlosti, licence špikované do normálních závodů, odpočinkové porážení kuželů, závody aut stejné značky - je to poskládané tak, že je všechno po ruce a že si chcete všechno vyzkoušet. Do hry se vrátila radost. Konečně jsme se dočkali hry, která umí nejen věrně předstírat jízdu samotným automobilem, ale také věrně předstírá, že ona jízda má nějaký smysl, nějaké téma, atmosféru, přidanou hodnotu. Základní kariéra je skládá z více méně očekávaných prvků. Bohužel vypadlo levelování řidiče, B-Spec jsem vůbec nenašel, mytí a lakování aut nemá žádnou animaci, a o nějakém důkladnějším vizuálním tuningu aut si můžeme pořád nechat jenom zdát. Hra se chlubí tím, že většina slavných velkých automobilek pro účely této hry vytvořila vlastní koncepční auto, což je okomentováno působivým videem a ukázkou. Samotné koncepční auta lze koupit za rovný milion kreditů a v současnosti je k dispozici asi tak patnáct aut ze čtyřiceti. Tím jsem se dostal zřejmě k jedinému políčku - mikrotransakce. Pro normální hraní je systém distribuce peněz dostatečný, ale pokud chcete něco navíc, je těch penízků prostě žalostně málo. Něco řeší online závody, ale obecně hra smrdí tím, že by uvítala poslat nějakou kačku navrch, abychom mohli jezdit virtuálním konceptem. No fuj! Ale k těm dobrým věcem... Při hraní Gran Turisma 5 jsem v 1000 dycky cítil v zátylku takové napětí. Protože hrát tuto hru byl takový malý svátek, kdy se člověk musí na silnici chovat slušně, do ničeho nebourat (i protože vizuál destrukce aut byl ostudný), snažit se naplno s vypnutou asistencí a hlavně jet čistou jízdu, jinak to nemá smysl. Po tolika letech čekání a hypování by byl hřích, kdybych jezdil jako prase! Každý kredit jsem otočil dvakrát, při tuningu aut jsem opatrně volil ekonomické "to stačí" řešení, ladil podvozek i dlouhé hodiny, abych dosáhl vítězství i se slabším vozem v kategorii. Bylo to jako zadržovat moč do posledního okamžiku. Gran Turismo 6 ale přišlo za úplně jiných okolností. Nějak mi bylo vlastně fuk, jestli budu během závodů bourat nebo ne. Zapnul jsem si nějaké asistenty, dokonce jsem si dovolil dát automatickou převodovku (kterou jsem naposledy používal při hraní GT5 Prologue!), dupl jsem na plyn a prostě se nechal nést. A hra mne skutečně unesla. Aniž bych to myslel jakkoliv sarkasticky - když jsem svým oblíbeným Skylinem R34 projížděl v plné rychlosti slavnou corkscrew zatáčku na trati Laguna Seca, odrazil jsem se od jednoho - druhého mantinelu, závod jsem vyhrál a kochal jsem se replayem - víte, co mi hra evokovala? Gran Turismo 2. Což je hluboká poklona. Rallye Time Sierra je zatím nejdelší závod, co jsem kdy v Gran Turismu viděl - jde o fantastický výlet kolem jezera někde ve Španělsku - ale "ve skutečnosti" hraju Out Run v moderním hávu. A o to přece jde! Že máme velice pěkný engine pro výkonnou Playstation 3, tak v tomto engine hrajeme všechny své oblíbené hry z minulosti, no ne? Anebo noční závody... díky opravdu plastickým tratím a díky parádnímu zpracování počasí člověk zažívá skoro až mořskou nemoc, jak sugestivně to s člověkem hází, motajíce se mezi závějemi padajících stínů... a pak je tma jako v pytli a co to nevidím...? Vždy je to Lotus Turbo Challenge z Amigy - závody ve tmě! A s přivřenejma očima je to noční závod v Enduro Race z Atari 2600! Opět - veškerý sarkasmus stranou - tohle jsou skutečně momenty, kdy jsem zadržel dech a říkal jsem si, jestli se mi to jenom zdá... anebo jestli skutečně někdo pochopil, jak udělat závodní hru! Podařilo se mi vidět "skrz grafiku", nedívat se na hyperrealistické 3D modely aut, ale zástupné symboly v nich skryté. Prolomil jsem bariéru vnímání, přivřel jsem oči a najednou jsem viděl, že ty "krabičky na silnici" se podobají těm, na které jsem koukal Je mi celkem fuk, co o této hře říkají jiní. Mně Gran Turismo 6 uklidnilo, že je vlastně všechno v pořádku, že jenom podělaný marketing zastřel králi zrak a proto padnul. Zaslouženě. Ale Kazunori to pořád umí. Ať už to brát jako jeho omluvu za ta dlouhá léta podpory, ať už to brát jako definitivní verzi hry pro starou generaci konzolí, zkrátka - ať už to berete jakkoliv, ve mně tato hra vzbudila krásné pocity. Labutí píseň mrtvého projektu. Jistě, že je sedmička oznámená a někdy se jí asi v budoucnu dočkáme. Nevěřím, že nedojde k obsahové degradaci (malé množství modelů aut, které budou odpovídat PS4 kvalitě + import aut ze starších dílů, pořád z PS2 generace), nevěřím, že by mohlo býti možné jít dál po stránce hratelnosti. S Gran Turismem 6 se vlastně loučím s Kazunori Yamaučim, s autorem zesnulé myšlenky Gran Turis 1000 mo, kterou potopila konkurence, velkohubý marketing a i prostá neschopnost při veškeré dobré snaze. Byla to vynikající jízda, někde od roku 2000 až do roku 2015. Je čas se posunout dál a nelpět zatvrzele na překonaných hodnotách. Díky. P.S.: Za tu instalaci bych pověsil do průvanu všechny, to je snad jasné...


source: fineweb

text: Michal Babák je o dost horší vypravěč než Standa Gross. Alespoň co se uvěřitelnosti příběhů týče. Slovo mystifikace se šíří veřejným prostorem jako lavina. Už se nelže, ale o to víc se mystifikuje. Někdo to umí líp a někdo to dělá tak naivně, že je to k smíchu, ačkoli by to mělo být spíše k pláči. Příklady si jistě každý dosadí bez problémů sám. Ekonomický expert vládní strany neumí vymyslet ani nevyvratitelný příběh o tom, jak hodlá zbohatnoutČESKÁ POZICE se minulý týden věnovala mediálně vděčné kauze Babák. Mediálně vděčnou ji udělal sám poslanec Věcí veřejných Michal Babák, zejména tím, že každým vyjádřením, které médiím poskytl, nastolil alespoň tři nové problémy, o nichž zjevně vůbec netušil, že by mu mohly vzniknout. Když pomineme morální aspekt situace, působí nám lehké mrazení v zádech, že ekonomický expert strany vládní koalice neumí vymyslet ani nevyvratitelný příběh o tom, jak hodlá zbohatnout. Poslanec Babák poskytl straně Věci veřejné sponzorský dar 5,75 milionu korun. Původ peněz vysvětlil tak, že 650 tisíc dal ze svého, 1,6 milionu si půjčil od společnosti MxB, kterou spoluvlastní, a 3,5 milionu od společnosti WCM CZ, která mu nepatří, ale kde je jednatelem. Řešení své zadluženosti vysvětlil tak, že zbohatne prodejem svého patnáctiprocentního podílu v akciové společnosti Bene Factum. Za tento podíl by měl – jak Babák tvrdí – někdy v budoucnu inkasovat sumu až 35 milionů korun. reklama Babák s námi nemluví Protože nám řada bodů jeho vysvětlení nebyla jasná, položili jsme poslanci Babákovi několik otázek (jejich plné znění si můžete přečíst na konci článku). Ptali jsme se, zda měl písemné souhlasy valných hromad firem, od kterých si peníze půjčoval. Bez nich jsou půjčky neplatné a Babák je musí okamžitě vrátit. Druhá otázka zněla: Jak vysvětlí, že má podíl v Bene Factum, když v zakladatelské smlouvě o jeho podílu nic není a pravidelně uveřejňované zprávy o vztazích neuvádějí nikdy jiné majitele než dva zakladatele společnosti Miloše Havránka a Petra Šrámka. Babáka jsme požádali i o vysvětlení jeho vyjádření na webu Věcí veřejných, že by neprodával akcie, ale podíly, a tím je podle něj všechno v pořádku. Poslanec Babák se k našim otázkám postavil jako chlap a odpověděl naprosto jednoznačně. Napsal SMS zprávu, že ČESKÉ POZICI neodpoví. Jasnost a stručnost odpovědi oceňujeme, ale její rozsah nám bohužel nestačí, a tak jsme se rozhodli opět pátrat sami. Pojďme si krátce shrnout tvrzení poslance Babáka a porovnat je s dostupnými informacemi. Babák stále dokola opakuje, že dal veškeré podklady k dispozici. Ve skutečnosti jen vybraným novinářům ukázal výpisy z účtů a o všem ostatním prohlásil, že to je obchodní tajemství. To je méně než málo. Poslanec ignoruje zákon o účetnictví Pokud se týká půjček, odmítá se vyjádřit k otázce jejich platnosti, tedy zda měl souhlas valných hromad. Na obranu poslance Babáka snad můžeme uvést to, že zmiňovaný paragraf 196 a obchodního zákoníku je pro většinu jednatelů malých obchodních společností španělskou vesnicí, v praxi na něj kašlou a půjčují si, jak je napadne. To ale není omluva pro poslance a ekonomického experta vládní strany. Babák všechny zmátl těžko pochopitelnou množinou vyjádření o akciích, které změnil na podíly, a pak zase začal hovořit o opcích Poslanec Babák dále ignoruje zákon o účetnictví a ani se nenamáhá sdělit, kdy dodá do sbírky listin obchodního rejstříku příslušné dokumenty o firmách, kde je jednatelem. Se splněním této povinnosti je už více než rok v prodlení! Tím si nedělá dobrou reklamu pro sebe jako majitele účetnické firmy. Nejvážnější je ale problém vztahu s firmou Bene Factum. Poslanec Babák všechny zmátl těžko pochopitelnou množinou vyjádření o tom, že má ve společnosti akcie, pak to změnil na podíly, pak zase začal hovořit o opcích. Vysvětloval, proč neuvedl vlastnictví akcií v okamžiku, kdy vstupoval do Poslanecké sněmovny, tím, že si nebyl jist jejich cenou. Svá slova ale vzápětí zpochybnil dalším tvrzením, když řekl, že je prodal už předtím. Smlouvy samozřejmě ukázat nechce, vždyť je to obchodní tajemství. Podle něj má společnost Bene Factum zveřejnit tiskovou zprávu. ČESKÁ POZICE poslala firmě dotaz, kdy zveřejní slíbené vyjádření, jenže odpověď nepřišla. Standa Gross vysvětloval lépe Nabízí se srovnání s podobnou transakcí, kterou před léty předložil veřejnosti k uvěření další expert na náhlé zbohatnutí, bývalý sociálnědemokratický premiér Stanislav Gross. Samozřejmě nelze vyloučit ani variantu, že Gross říká pravdu. Pokud tomu tak není, nabízí alespoň příběh, kterému sice nikdo nevěří, ale ani ho nikdo neumí vyvrátit. Kauzu rozsvítila čerstvá zpráva, že Bene Factum a s ní spřízněná firma HZ Consult v minulých letech kontrolovaly účetnictví ČSSD a ODS Gross pracuje ve své verzi s akciemi poměrně velké firmy Moravia Energo, která má reálné cash flow a podniká v oboru (energetika), který byl v té době na vrcholu. Expremiér zhodnotil svoji investici v době ekonomického boomu asi desetinásobně. To sice vypadá nepravděpodobně, ale historie reálných obchodů s akciemi nejen u nás, ale i ve světě takové případy zná. Poslanec Babák hodlá svoji investici v době recese zhodnotit asi stonásobně! O něčem takovém jsme u neznámé firmy, která doposud hospodaří jen se ztrátou, ještě neslyšeli.


source: CulturaX

text: 5,99 dolarů v rupiích Velkýá skok má za sebou Tesla, která zvýšila hodnotu své značky o zhruba 60 procent na 9,4 miliardy dolarů, a to i přes velké problémy s výrobou Modelu 3. Z žebříčku během roku vypadly Land Rover a Porsche, naopak na desáté místo se vrátil Volkswagen, který zvýšil hodnotu značky VW na necelých 6 miliard dolarů. K dispozici mají celkem zhruba 90 miliard dolarů (kolem 1,9 bilionu korun) a v posledních týdnech vzniká v průměru pět takových firem každý pracovní den. Gazprom vstoupil veřejně na burzu v roce 2005, kdy se cena jejich akcií nacházela na 6,75 dolaru. První měsíce se akce pohybovala v rozmezí 6-7 dolarů. Koncem roku 2005 začal 280% růst, který se ustálil na hodnotě 24 dolarů za akcii a až do roku 2007 se pohybovala cena akcií Gazprom kolem 23 dolarů. Předpovědi tronských mincí 2200 pesos na kanadské dolary Účet v INR vám umožní držet peníze v indických rupiích a nakupovat, prodávat, směňovat a převádět v rámci platformy Revolut. Je to pohodlný způsob, jak spravovat peníze v rupiích, pokud je to pro vás ta pravá měna, a umožňuje vám posílat peníze ostatním uživatelům Revolutu a přijímat je od nich. Buy METAL GEAR SOLID V: THE PHANTOM PAIN - Costume and Tack Pack. Includes 7 items: METAL GEAR SOLID V: THE PHANTOM PAIN - Fatigues (Naked Snake), METAL GEAR SOLID V: THE PHANTOM PAIN - Jumpsuit (EVA), METAL GEAR SOLID V: THE PHANTOM PAIN - Parade Tack, METAL GEAR SOLID V: THE PHANTOM PAIN - Sneaking Suit (Naked Snake), METAL GEAR SOLID V: THE PHANTOM PAIN - Sneaking Suit (The Boss), METAL Celková cena letenky v indonéských rupiích byla 28 milionů." Cestující obdržela částku 28 milionů v australských dolarech, což je přibližně 20 milionů amerických dolarů. Chyba se stala někde během procesu vrácení. Částka byla zřejmě omylem zadána do systému v australských dolarech namísto indonéských rupií Velvyslanectví ČR v Dillí neověřuje překlady z hindí a dalších místních jazyků do češtiny. Doklady, které jsou součástí žádostí o dlouhodobé vízum, pobyt a zaměstnaneckou kartu, jsou podávány společně se žádostí. Historical Exchange Rates For United States Dollar to Pakistani Rupee 157.9 158.7 159.5 160.2 161.0 161.7 Oct 25 Nov 09 Nov 24 Dec 09 Dec 24 Jan 08 Jan 23 Feb 07 120-day exchange rate history for USD to PKR Analyzujte historii směnného kurzu na grafech nebo živé kurzy Indická rupie / Indická rupie a získejte bezplatná upozornění na kurzy přímo na váš 5 USD, 362,87500 INR. Americký dolar kurz, informace o vývoji kurzu a aktuální kurz dolaru máte vždy k dispozici, stejně jako kurz dolaru USD. 21. 2. 23. Created with Highcharts v8.0.4 custom build indická rupie k americkému dolaru 1.02 15.02 72,25 72,5 72,75 73 73,25. Zobrazit historii: 7D. 1M. 3M. 6M. 9M. 1R Podržte ALT + F11 klávesy pro otevření Microsoft Visual Basic pro aplikace okno. KURS Tengah Jual Beli; USD: 14.089: 14.441: 13.737: EUR: 17.121: 17.549: 16.693: GBP: 19.948: 20.447: 19.449: JPY: 134: 137: 131: MYR: 3.488: 3.575: 3.401: SGD: 10 NEARLY 1200 HOURS OF FEATURED GROUPS COVERAGE.


source: wikipedia

text: Čtyři pražské artikuly, též pražské články, je název husitského politického a věroučného programu, jenž si dal za cíl nápravu církve a křesťanské společnosti. Za hlavního autora je pokládán Jakoubek ze Stříbra. Jako společná deklarace různých proudů byly formulovány v roce 1420 a během husitských válek byly i nástrojem husitské propagandy v cizině. Artikuly obhajovala husitská delegace na Basilejském koncilu a v kompromisní podobě se staly i součástí Basilejských kompaktát. Klíčový článek představovalo přijímání pod obojí způsobou. Obsah Přijímání podobojí způsobou Tzv. laický kalich, přijímání svátosti v podobě chleba i vína prostými věřícími. V průběhu let se stal hlavním a z hlediska odpůrců nejvíce nepřijatelným článkem. Tento bod byl výsledkem výroku z Evangelia podle Jana (J 6, 53–54). Ježíš jim řekl: „Amen, amen, pravím vám, nebudete-li jíst tělo Syna člověka a pít jeho krev, nebudete mít v sobě život. Kdo jí mé tělo a pije mou krev, má život věčný a já ho vzkřísím v poslední den.“ Svobodné hlásání slova Božího V původní verzi byl tento artikul považován za nejdůležitější a stál jako první. („Nejprve: aby slovo Božie po království Českém svobodně a bez překážky od křesťanských kněží bylo zvěstováno a kázáno“). Inspirací tohoto bodu byl pravděpodobně sám Jan Hus, který za své otevřené kázání zaplatil životem. Artikul říká, že nikdo nesmí zasahovat do řádného kázání řádně vysvěceného kněze (Na potulné kazatele a nevysvěcené vykladače se tento odstavec nevztahoval). Svobodně zde znamená bez lidských příměsků. Zákaz světského panování kněží Tento artikul je inspirován Janem Viklefem, který hlásal, že pokud církev nedokáže sama sebe přivést ke svému původnímu poslání, musí jí pomoci světští panovníci – pochopitelně v souladu s božím slovem. Tohoto artikulu bylo během husitských válek mnohokrát využíváno jak radikály, tak umírněnými husity včetně kališnické šlechty (k zabrání majetku církve). Světských statků a vlivu se nechtělo vzdát nejenom katolické, ale ani utrakvistické kněžstvo. Potírání smrtelných hříchů I tento článek vychází z Viklefova učení. Vychází z teze, že hlavou církve je Ježíš, nikoliv papež, a jen ten tedy rozhoduje o tom, zda budeme spaseni, či ne. Jedná se o jakýsi základ kalvinovského učení o predestinaci a zastává myšlenku, že před Bohem jsou si všichni rovni, před papežem nikoliv a tak žádá také rovnost i před zákonem světským, jehož nadřazenost hlásá předchozí artikul. (Požadavek rovné trestní odpovědnosti jak pro šlechtu, tak pro poddané, nešlo ve středověké realitě „trojího lidu“ prosadit.) Historie V zárodečné podobě se požadavky čtyř artikul objevily již v dubnu roku 1420 v manifestu proti Zikmundovi. K přijetí deklarace došlo v Praze po jednáních mezi zástupci Pražanů a táboritů počátkem července roku 1420, v době obležení Prahy Zikmundovými vojsky. Konečné slovo měla asi pražská univerzita, resp. její teologická fakulta. Už v průběhu tohoto obléhání byl překlad rozšířen do křižáckého ležení. Po bitvě na Vítkově byly pražské artikuly poprvé předmětem jednání husitské strany vedené mistrem Janem Příbramem se zástupci katolické církve. Disputace skončily neúspěšně, římská strana sice projevila jistou vstřícnost ohledně tří ze čtyř artikulů, ale přijímání podobojí bylo nepřekonatelnou překážkou. Jednota mezi pražany a tábory neměla ovšem dlouhého trvání: už v srpnu 1420 došlo k roztržce a táborští kněží Prahu opustili. Pražané získali pro program artikulů arcibiskupa Konráda z Vechty, který nadále světil kněží pražské strany. Oproti tomu táborští kněží zvolili ze svého středu Mikuláše z Pelhřimova, kterého prohlásili biskupem, takže nadále mu bylo dáváno přízvisko Biskupec. Tím byla roztržka mezi Římem a tábory dokonána i prakticky. Na základě programu artikulů Tábor zakročil proti extrémním skupinám pikartů a adamitů (1421–22). Na Čáslavském sněmu v roce 1421 byly artikuly vyhlášeny za zemský zákon a staly se základním programem husitství. Husité neusilovali o odtržení od jednotné církve, požadovali pouze nápravu církve, avšak zároveň s tím uznání přijímání podobojí jako jedinou správnou cestu ke spasení. Katolická církev projevila ochotu k jednání teprve po krachu křížové výpravy u Domažlic v roce 1431. Po setkání zástupců obou stran v Chebu byla na základě dohod (tzv. soudce chebský) pozvána husitská delegace na Basilejský koncil k disputacím o jednotlivých artikulech. Disputace na koncilu probíhaly od ledna do dubna 1433, aniž by jakákoliv ze stran dosáhla jasného vítězství. Jednání husitů s legáty koncilu v Praze, Basileji i jinde pokračovala ještě několik let; i když základní text tzv. Basilejských kompaktát byl hotov již koncem roku 1433 a všechny čtyři články zde byly nějakým způsobem zapracovány, diskuse o klíčové formulace a jejich výklad byly velmi urputné. Laické přijímání podobojí bylo uznáno, ovšem pouze pro české země, tam, kde již bylo uplatňováno. Kompaktáta po svém vyhlášení a zpečetění 5. července 1436 v Jihlavě pak čtyři pražské artikuly ve funkci zemského zákona nahradila. Artikuly nemohly být nikdy v plnosti uplatněny, nejen pro jejich převratný (resp. z hlediska dobového vnímání „pravověrné“ Evropy podvratný) charakter. Kompaktáta přijímání podobojí povolovala, ale stavěla ho na roveň přijímání pod jednou, čímž legalizovala dvojvěří. Odkazy Reference Literatura Související články Husitství Externí odkazy PALACKÝ, František. Archiv český, čili, Staré písemné památky české i morawske [sic]: z archivůw domácích i cizích, Díl třetí. W Praze: Stawy Králowstwj Českého, 1844. S. 213-216. Čtyři pražské artikuly Vycházely 4 artikuly pražské z Husova učení? Husitství Česká reformace Vzniklo 1420 Husitské náboženství 4 (číslo)


Amodent s.r.o., Praha 4 - Michle - Evropská databanka Amodent s.r.o.Kvestorská 278/8Praha 4 - Michle140 00IČ: 24280623Okres: Praha-městoPrávní forma společnost s r. o.Počet zaměstnanců: 6 - 25 zaměstnancůObrat: do 5 000 tis. KčKontaktní osoba: MUDr. Jan JirešTelefon:+420 724 784 784Email:Web:www.amodent.cz EDB doporučujeŽidle pro kanceláře i ordinace od INTERIER GROUP s.r.o.Společnost INTERIER GROUP provozuje e-shop s kvalitním kancelářským, bytovým a ...DENTAL OFFICEPraha 4 - PankrácPrague City DentalPraha 1Rafael dentální klinika s.r.o.Zlín, PrštnéParacelsus s.r.o.LitvínovMephacentrum, a.s.Ostrava - Poruba


Díky neutuchající podpoře Jay Teeho jsem se stal majitelem dalších tří her pro PC Engine, který je na západě znám spíše jako Turbografx16. Měl jsem teď během dovolené dost času na to, abych se podíval hrám jako Metal Stoker, Operation Wolf a P47 Freedom Fighter. Volba sice celkem náhodná, ale rozhodně vítaná. Originálek - a zvláště těch sexy HuKartiček - není nikdy dost! Operation Wolf Tato hra je notoricky známá, hrával jsem si na PC, ovšem s myší. Konzolová verze bez pistole poněkud ztrácí smysl. Sice je možné si memorizovat vlny nepřátel, ale faktor nemotornosti kurzoru poněkud shazuje jakoukoliv motivaci. Co se zpracování týče, tak na první pohled není příliš patrný jakýkoliv závažnější rozdíl proti arcade verzi. Při porovnání screenshotů pak člověku dojde úbytek detailů a jiná paleta barev, ale i tak jde o slušnou domácí verzi. Pro ukázku kamarádům dobré, ale do hraní se asi nedon 1000 utím. P47 Freedom Fighter Kolik se toho dá napsat o nejklasičtější střílečce s letadýlkem zboku? Uvidíme. Faktem totiž je, že tato hra má jednoznačně nejpřístupnější hratelnost. Za slabou hodinku hraní jsem si dokázal namemorizovat vlny nepřátel prvních dvou levelů, takže se opakuje déja-vu z hraní R-Type na Game Boyi. Akorát že P47 je rychlejší a obsahuje překvapivě vysoké množství nepřátel a projektilů. První level je brnkačka, u druhého jsem také prošel celkem rychle bez ztráty květinky - ale hned na začátku třetího jde prověření mé dovednosti na dřeň. A to je dobře! Hra skvěle vypadá a i zvučí - od automatu je skoro k nerozeznání - až teprve zkušené oko pozná úbytek barev a trochu jinou podobu některých spritů. Bez zajímavosti není, že konzole zvládá místy až šestiúrovňový scrolling, čímž vizuál hry dostává svoje kouzlo. Stylizace jednotlivých úrovní je sice na jedno brdo, ale detaily člověk odhalí skoro hned. Například při pohybu letadel nahoru-dolů nevidíme jen primitivní animaci "posun" spritu v daném směru. Naopak vidíme, jak se letadla (tedy i nepřátelské!) naklánějí. Milým detailem jsou také prakticky nefunkční budovy na zemi a vůbec - ono se to hejbe jako blesk! Palec nahoru - takhle mají konverze vypadat. Metal Stoker Inu a na závěr jsem si nechal exkluzivní hru pro PC Engine. Metal Stoker je specifická střílečka, která připomíná trošku Chaos Engine a trošku i Alien Breed z Amigy. V rámci levelu můžeme nejen kydlit nepřátele v osmi směrech (plus veledůležitá možnost zamknout si směr střelby druhým tlačítkem), ale také se musíme obratně vyhýbat kulkovému peklu, přičemž si můžeme měnit styly (či zbraně) naší raketky. Během hry tedy trochu jakoby bloudíme bludištěm, ale hlavně freneticky likvidujeme a přežíváme. Hra má neuvěřitelně ladnou hratelnost a ovl 1000 adatelnost. Prakticky okamžitě chytí a nepustí. Je to i kvůli tomu, že hra naprosto fantasticky vypadá. Kdyby mi někdo řekl, že tohle pochází z Amigy od Psygnosis, hned bych tomu uvěřil. A hudební doprovod je rovněž naprosto dokonale udělaný. Nebýt občasného probliknutí tiles (když je na obrazovce moc velký mumraj), tak můžeme směle hovořit o technologické dokonalosti. Nejde ale jenom o to, jak hra vypadá a zvučí. Je naprosto skvěle zvládnutá i co do herních mechanismů. Větší střely nepřátel můžeme sestřelit sami. Většina projektilů je stejně rychlých, jako my sami. Intervaly střelby bossů mají tu správnou prodlevu, abychom se jim nacpali mezi rány. Obtížnost je závislá na tom, jak moc jsme s raketkou sžití, takže pak jde čistě jen o trpělivost a reflexy. Vedle Legend of Hero Tonma bych řekl, že toto je rozhodně hra, kvůli které byste si měli na PC Enginu zahrát (alespoň v emulaci, ale tam to moc bavit nebude, na to dám krk). Závěrem - není to nic, co by nezvládl SNES (a potažmo ani NES), ale hraní na PC Engine je skutečně specifické. Je to snad tím scrollingem a citlivostí ovládání, které povyšuje jinak obyčejné střílečky do nebes. Mám radost!


text: Výsledek naší drezury byl totiž nulový: v nočníku se ani jednou nic neobjevilo. Brala ho jen jako prima čtenářské sedátko.


Postup při dovozu/vývozu peněžních prostředků - Velvyslanectví Republiky Bělarus v České republice Návštěva chovatelských objektů › Navštívit Bělorusko › Celní formality Postup při dovozu/vývozu peněžních prostředků Podrobnější informace na webu celního uřadu Republiky Bělarus (anglicky). V souladu se Smlouvou o postupu při dovozu/vývozu peněžních prostředků v hotovosti fyzickými osobami a(nebo) peněžních instrumentů přes celní hranici Celní unie ze dne 5. července 2010 (dále jen smlouva) mohou fyzické osoby dovážet a vyvážet peněžní prostředky v hotovosti a (nebo) cestovní šeky na/z celního území Celní unie bez omezení. Při jednorázovém dovozu (vývozu) peněžních prostředků v hotovosti a (nebo) cestovních šeků v celkové hodnotě přesahující ekvivalent 10 000 USD podléhají peněžní prostředky a (nebo) cestovní šeky písemnému deklarování prostřednictvím předložení celní prohlášení cestujícího na celou částku dovážených peněžních prostředků v hotovosti a (nebo) cestovních šeků. Jednorázový dovoz (vývoz) peněžních prostředků v hotovosti fyzickými osobami a (nebo) cestovních šeků, jejichž celková hodnota se rovná nebo nepřesahuje ekvivalent 10 000 USD, může být písemně deklarován na základě žádosti fyzické osoby (dobrovolně). DOVOZ a VÝVOZ peněžních prostředků v hotovosti a (nebo) cestovních šeků: Dovoz peněžních instrumentů fyzickými osobami, s výjimkou cestovních šeků, se provádí za podmínky celního deklarování v písemné formě prostřednictvím podání celního prohlášení cestujícího. V případě dovozu/vývozu peněžních prostředků v hotovosti a (nebo) cestovních šeků v celkové hodnotě přesahující ekvivalent 10 000 USD nebo peněžních instrumentů, s výjimkou cestovních šeků, je stanoveno povinné vyplnění formuláře dodatečného celního prohlášení cestujícího ve dvou vyhotoveních. V daném případě není vyžadováno předložení povolení k dovozu nebo vývozu peněžních prostředků v hotovosti. Hotovostní peněžní prostředky: platidla v podobě bankovek a státovek, mincí, s výjimkou mincí z drahých kovů nacházejících se v oběhu a jsoucích zákonnými platebními prostředky v členských státech Celní unie nebo cizích státech (skupině cizích států), včetně platidel stažených nebo stahovaných z oběhu, ale podléhajících výměně za platné oběživo. Peněžní instrumenty: cestovní šeky, směnky, šeky (bankovní šeky), jakož i listinné cenné papíry stvrzující závazek emitenta (dlužníka) uhradit příslušnou peněžní částku a neuvádějící označení oprávněné osoby.


text: Vily v Phuket (91) Apartmány v Phuket (99) 290/1 Prabaramee Road, Phuket, Thajsko Tichý hotel 4-hvězdičkový Centara Blue Marine Resort & Spa Phuket nabízí ideální místo v rekreační oblasti kousek od stadionu, barů a tématického parku. Fungující ve městě Phuket od roku 2004, tento hotel nabízí architekturu v thajském stylu stejně jako krytý plavecký bazén a sluneční terasu. Hotel se nachází v plážové čtvrti ve městě Phuket, blízko takových památek, jak Simon Cabaret, Vodopád Kathu a Soi Bangla. Hotel je 9 km od centra města Phuket. Hotel nabízí nádherné umístění blízko kopců a hor. Všechny klasické pokoje v hotelu Centara Blue Marine Resort & Spa Phuket jsou vybavené kuchyňkou, DVD přehrávačem, placenou TV, chladničkou a sejfem. Mnoho pokojů nabízí báječný výhled na taková místa, jak Green Mountains a záliv Kalim. Dřevěný nábytek s dřevěnou podlahou je k dispozici v každém pokoje. Snídaně se každé ráno podává v restauraci. V neformální restauraci si mohou hosté vychutnat mezinárodní kuchyni. Terasa, Wi-Fi a snooker jsou v baru Poolside. 25 minutová jízda z letiště Phuket International. Návštěvníkům Centara Blue Marine Resort & Spa Phuket nabízí konferenční místnost, kopírování a obchodní centrum stejně jako žehlící službu, nákupní servis a prádelnu. Hotel nabízí hernu, mini klub a hlídání dětí pro hosty s dětmi. Hotel nabízí takové služby, jak hodiny aerobiku a tělocvična. Všechny děti do 18 let mohou zůstat zdarma na přistýlce za THB 2001 na osobu/den. Blue Marine Resort & Spa Phuket, Thajsko Hostel Nacornhostel 2*, Bangkok Hotel Albani 4*, Florencie Rezort Ban Ing Nam Health & Spa 3*, Bangkok Hotel Nick Price Residences, Playa del Carmen Rezort Nikki Beach And Spa 5*, Dubaj Bed & Breakfast Betta 3*, Florencie Apartmán On Novomaryinskaya 36k1, Moskva Penzion Hostalet De, Barcelona Apartmán Sajo Aparmant Free Parking, Budapešť Hotel Pentahotel 4*, Praha Hotel Esplanade 5*, Praha Aparthotel Alea House 3*, Praha Hotel Best Western City Moran 4*, Praha Hotel Savoy 5*, Praha Hotel Atlantis The Palm 5*, Dubaj


Jeho kamarádi a kolegové přece neměli možnost poznat ho ze strany té sexuální úchylky... Vždy mně zaráží, jak lidé uvádějí - byl to takový slušný člověk, na chodbě mně zdravil...


76 fotek, 9.12.2017, 18 zobrazení, přidat komentář _ cestování, rodina-přátelé


12. 10. 2015 Prince of Persia Tak a teď chvíli zase vážně. Kdy jste naposledy dohráli Prince of Persia? Jedna z těch her, která se v postkomunistické éře šířila mezi PCčkáři jako vir a bylo téměř jisté, že v adresáři C:\HRY se najde vedle podadresáře CAT také podadresář PRINCE, že? A nyní perlička - Prince of Persia je dokonce jedna z prvních her, o které píšu na tomto svém blogu, jako o vzoru gamedesignu - jde o článek Prince of Persia goes nextgen, napsaný k příležitosti nesmyslného snížování obtížnosti her vůči masám a napsal jsem ho v červenci 2008, tedy pouhý měsíc po založení blogu. A nyní se ke hře vracím, protože si to nejenom zaslouží, ale hlavně proto, že jsem si na letošním Bytefestu zahrál "nově" (2011) vydanou verzi hry pro C64 a musím uznat, že ani po těch letech mi nepřijde, že by hra ztratila cokoli na kráse. Nostalgie na třetí? Anebo prostě jenom umělecký diamant? Tak jako tak, musím o hře něco napsat! V sedm let starém článku jste se mohli dočíst, že j 1000 á sám jsem se ke hře dostal oklikou. Na počítačích Macintosh na naší základní škole, kde byla naportovaná verze s grafikou druhého Prince. Když jsem pak viděl verzi pro PC, bylo mi skoro do smíchu, aniž bych si uvědomoval, že šlo o verzi blízkou originálu, který ve své době kraloval nejen na osmibitech jako Apple II a Amstrad CPC, ale později také na Amize a vlastně skoro na všem. Až mnohem později vznikly domácí porty pro ZX Spectrum, XBOX 360 a pro zmíněný Commodore 64. Technická poznámka - když se toho na obrazovce hýbalo více, tak se hra nepříjemně (a nečekaně) zpomalovala, ale jinak vypadá, jede a zvučí naprosto skvostně. Ale zpátky k otázce: kdy jste naposledy dohráli Prince of Persia? Tak dobře, já začnu. Naposledy jsem ho dohrál v roce 1997 na sousedovic 386SX. Dosáhl jsem takového mistrovství, že jsem byl schopen celou hru dojet za méně než polovinu časového limitu, znal jsem všechny tajné místnosti a taktiky, takže jsem byl vděčným předváděčem této hry. Řekl bych, že jde o jeden z důvodů, proč dodnes obdivuji žánr nescrollovacích her. Každá obrazovka je malým úkolem k zamyšlení, konzistentní a odladěná zvlášť. Někdy jsou úkoly rozložené do více obrazovek, ale v zásadě se vždy musíte soustředit jenom na to, co právě vidíte. Hry jako Another World či OnEscapee pak těží ze stejného principu, ale jdou samozřejmě mnohem dál ve vyprávění příběhu. Někde to ale začít muselo. Zřejmě to začalo u Karateky, ale právě Prince of Persia považuji za jeden ze základních stavebních kamenů, bez kterého by hry dneska vypadaly úplně jinak. Dobře, takže jsm sedl k C64 a i když mi bylo jasné, že se mi řada detailů vykouřila za tu dobu z hlavy, byl jsem odhodlán dorazit prvních pár levelů. Je to se mnou dobrý, první čtyři levely jsem měl pořád uložené v paměti, ale nutno přiznat, že úplně čistý průchod to nebyl. Jednak byl na vině samozřejmě joystick - jsem v tomto smyslu naučený na klávesnici - ale pak jsem začal chvílemi i bloudit a... no, nebyla to úplně čistá práce. Lidi ale koukali za mými zády a je mi jasné, že pro některé jsem musel vypadat, jako pařan nejhrubšího zrna. Dorazil jsem domů a hnedle začal dumat, na kterém stroji dohraji těch dalších devět úrovní. Nakonec jsem vzal za vděk online emulací DOSboxu (v době psaní tohoto článku byl právě Prince of Persia na druhém místě nejnavštěvovanějších her z archivu!), abych se mohl zabývat ovládáním na klávesnici, místo joysticku - který mi na C64 dělal problémy (a zřejmě i Amize, kterou normálně preferuji). Totiž při soubojí 1000 ch mám osvědčenou taktiku, že rychle mačkám "šikmo nahoru", což princ interpretuje nejen jako krytí, ale také udělá sem tam malý krůček dopředu, což je dobré pro výpad... no na joysticku jsem dost často mačkal nechtěně také směr dolů, tedy zatažení meče. A to nebylo dobré. Prvních sedm úrovní jsem prošel jako horký nůž máslem. Byla to fantastická jízda, všechno hezky po paměti, sem tam jsem blbě chcípnul, ale to se dalo čekat. Level 8 byl první, kde jsem se vysloveně vztekal, protože jsem znal cestu skrz, ale prostě jsem byl příliš horkokrevný a neopatrný. A pak přišel level 9, který si pamatuji, že je vůbec nejtěžší z celé hry. Labyrint je nejen docela rozlehlý, ale také má spousty skrytých padajících dlaždic, které je potřeba odháčkovat zespodu a furt mi to padalo na hlavu. Tady jsem měl chvilkami opravdu pocit zoufalství a díky tomu jsem také podával nižší výkon při soubojích. Počet úmrtí (propíchnutí, rozseknutí nebo zlomení vazů) prince překročil mez, za kterou bych se nemusel stydět. Styděl jsem se. Ale dokázal jsem to! Level 10-12 byly ve srovnání s předchozími dvěma vysloveně baletní jízdou. Princezně jsem vpadl do náruče a v přesýpacích hodinách zbývalo ještě dobrých pět minut písku. Parádička. Protáhl jsem si prsty i paměťové buňky a ujistil jsem se v jedné věci: design této hry je naprosto výjimečný a hrdě lze touto hrou mávat před obličejem všem následujícím titulům téhož žánru. Prince of Persia nezestárl, nezkostnatěl, nestal se archaickou relikvií. Jde o vzorovou ukázku nadčasového umění. Promlouvá stejně dobře ke svému publiku v roce vydání, i po třiceti letech a jsem si dost jist, že i za dalších třicet půjde o stejně významnou ikonu (i když od ujmutí značky Ubisoftem to není žádný kumšt, co si budeme namlouvat). I když další hry ze stejného těsta (Prince of Persia 2, Black Thorne, Heart of Darkness) rovněž patří do zlatého fondu zábavy, bez mrknutí oka bych doporučil začít právě prvním princem. Položil jsem si otázku, proč tomu tak je? Čím přesně se Prince of Persia liší od ostatních her své doby (a že jsme těch plošinovek v osmdesátých let měli)? Na první pohled totiž není na hře nic moc výjimečného. Systém plošinek plovoucích ve vzduchu nebyl nic nového, limity pohybů postavičky nic extra... no nakonec jsem se rozhodl to shrnout do několika krátkých sekcí. Filmovost Ve srovnání s Another World se samozřejmě bavíme o úplně jiné lize, ale na rok 1989 a osmibitovou výchozí platformu jde o velice přelomovou záležitost. Velkou roli hraje samozřejmě samotná animace panáčků, které vznikly digitalizací z VHS kazety. I na dnešní dobu je animace velice plynulá a pohled na souboje či na panáčka visícího nad propastí má správný efekt. Umocněno je to celou sérií menších animací mezi jednotlivými levely, kdy sledujeme netrpělivě vyhlížející princeznu, jak si vegetí v polštářích. A ano, samotná story nemohla být otřepanější, ale hře se daří ztvárnit útrapy hlavního hrdiny velice realisticky. Hra perfektně podtrhuje vzestup a pád hrdiny, který odhalí nejedno prohnilé tajemství starobylého žaláře a napojení sultána na temné síly. Při hraní vám to na první pohled nepřijde, ale když si to pak poskládáte za sebou (po desítkách hodin bloudění a umírání), je to obrovské dobrodružství s překvapivě hlubokou narativitou. Souboje Bitvy patří ke hře neodmyslitelně a mají několik zvláštností. První je hned, s jakou nebývalou elegancí se design hry adaptoval na jednotlačítkový joystick. Když potkáte nepřítele, náš princ automaticky tasí meč, pohybem dolů jde ale zase schovat a z bitvy utéci. Nepřátelé nemají žádnou zvláštní inteligenci, jenom hlídají svoje místo a liší se od sebe prakticky jen počtem životů a schopností vykrýt jeden, dva či tři vaše výpady - což vy děláte konec konců také stiskem joysticku nahoru. Hra ale poskytuje poziční variabilitu. Za prvé - když nemáte tasený meč, zemřete na jednu ránu. Za druhé - pořád platí, že můžete někam spadnout, když se necháte zatlačit. Za třetí - většina bran má časový limit, po kterém se začnou zase zavírat. Tyto elementy jsou pak různě kombinované - čili že bojujete s bodáky za zády, s jámou za zády, že dopadnete zhora příliš blízko protivníkovi a tak dále. To tedy znamená, že hlavní těžiště hry je... Level design Jestli někdo "ukradl celou show", tak je to briliantní level design. Hra není nelidsky obtížná a také není nelidsky rozsáhlá. S trochou trpělivosti je možné projít veškeré místnosti a vychytat průchody každou obrazovkou, aniž by bylo nutné zaváhat. Přesto je nutné přijmout fakt, že z architektonického hlediska je design levelů absurdní - avšak to by pak bylo možné říci, že je absurdní vůbec existence takového žaláře. Je nutné se na to dívat symbolicky - zlý sultán prostě disponuje rozsáhlými katakombami, zřejmě poděděné po svých předchůdcích - které se poněkud rozpadá. To ale umožňuje útěk našemu hrdinovi a tak to sultán sichruje pár desítkami svých vojáků. Od začátku hry je snadné si osahat pravidla hry. Jak se princ umí rozeběhnout, skočit, chytit okraje, spadnout z moc velké výšky a zranit se, zabít se z 20f moc velké výšky - v rámci hry je všechno srozumitelné a jasně podané. Zbývá tedy jen odhalit ty méně zjevné detaily, jako třeba že je možné uvolněné dlaždice shodit i bouchnutím zespodu a že třeba při soubojích je možné přeskotačit za záda nepřítele. A hra jde dokonce tak daleko, že je možné se potichu plížit a přijít k nepříteli zezadu. Sám skutečně vidím analogii mezi starou hrou, jejími 3D následníky (od Ubisoftu) a pak Assassin's Creed - jde o inkarnaci stejných myšlen 1000 ek, jenom v mnohonásobně větším a rozmanitějším světě. Vedle těchto systémových věcí pak každá úroveň disponuje jedním i více motivy či detaily, které hratelnost ozvláštňují a vytvářejí tím zlomové zážitky ve hře. Jelikož je to již 26 let od vydání, nebudu doufám muset avizovat spoilery... ale prostě: spoilery! Otevřete si prosím k ruce následující mapy, ke kterým budu referovat čísly a poznámkami. Level 1 Tohle je prostě nejlepší tutorial, jaký jsem kdy v tomto typu her viděl. Vyzkoušíte si prakticky veškeré základy, co hra nabízí. Malým vrcholem je samozřejmě objevení meče a první souboj. Specifickým puzzlem je pak objevení plošinky k otevření exitu z levelu (žlutá dlaždice). Na první pohled není více co řešit, ale opak je pravdou. První level je totiž zajímavý i z jiného hlediska - odpovídá na to, jak je přesně tento žalář napojený na vnější svět. Většina hráčů se spokojí prostě s tím, že se za námi zaklapne brána a hotovo. Ve skutečnosti je ale možné prorazit strop o dveří číslo 3 a objevit tajnou část úrovně a dojít k prvotní bráně z druhé strany a potkat také druhou stráž, co nás sem zřejmě přivedla. Když jsem na tento postup přišel jako malý, byl jsem vlastně docela zklamaný ;). Ale je to dobré vodítko k nelinearitě úrovní, která hraje podstatnou roli při hledání tajných místností. Poslední věcí, která mne ve své době okouzlila, byla úplně spodní část úrovně, která ilustruje pseudorealistický design žaláře. Vydáte-li se od meče doprava-dolů, najdete chodby, ve kterých se zřejmě hromadily mrtvoly a tak bylo nutné je sem tam odvézt - a na to je potřeba zmíněný přístup. Level 2 V této úrovni je poprvé potřeba použít visu za plošinku, jako součást řešení. Opět referuji ke svému mladšímu já, které při hraní na Macintoshi netušilo, že je to vůbec možné (a v prvním levelu to nebylo vyžadované). Jde o návrat ze žluté plošinky. Na skok s rozeběhem potřebujete nejméně tři políčka - a tady jsou jen dvě. Řešením je postavit se na okraj a skočit z místa a držením FIRE se zachytit za protější plošinu. Dost jsem se na tom ve své době zasekl. Dodám jenom, že pomocí triku s obratem je možné se rozeběhnout i jen na dvou plošinkách, ale tím si to nebudeme kazit. Level 3 Třetí úroveň je naprosto zásadní. Nabízí totiž poprvé běh na čas, kdy máte navíc jenom jeden pokus. Od plošinky číslo 1 je nutné na jeden zátah doběhnout k bráně číslo 1, a to vše bezchybně načasované a ještě se chytit a vyšplhat v poslední vteřině. Adreanalin jako prase. Druhý moment je samozřejmě nesmrtelný kostlivec, kterého lze pouze shodit o patro dolů. Poznámka: v každém souboji je možné si prohodit strany, no zrovna s tímto kostlivcem to není dobrý nápad. Level 4 Když jsem poprvé pokosil kostlivce a dostal jsem se do této úrovně, byl jsem doslova očarován zásadní změnou grafiky - dostali jsme se totiž do spodních pater paláce a sultán si věru nežije špatně. Zapamatovatelný moment nastane po stisku žluté plošinky. Do cesty se nám totiž postaví zrcadlo, kterým musíte proskočit. A magické zrcadlo vám ukradne vlastní stín, který si pak žije vlastním životem. Byl jsem doslova v šoku, když jsem to viděl poprvé. Level 5 V této úrovni jsou dva nezapomenutelné okamžiky. V prvé řadě je to modrá plošinka číslo 4 - ta za námi zavře bránu a nabudeme pocitu nenávratnosti, což je vždycky nepříjemné a dumal jsem, jak této situaci zabránit. Naštěstí jsem brzy přišel na to, že jde prorazit strop o kousek výše, tím se to trochu spravilo. No ale vždycky mne naštve, když jsem se přes řadu p 1000 astí dopracoval k bráně číslo 3, kde je super lektvar ke zvýšení zdravíčka... a náš milený stín nás vždycky předběhne. Panchart! Level 6 Relativně krátká úroveň, kdy se potkáme s tlustým strážným. Tehdy je to asi poprvé, kdy se na souboj musíte hodně soustředit a za vámi je hluboká, klaustofobicky působící propast. Vrcholem je ale jednoznačně skok do visu za ruce, kdy nám náš stín zlomyslně zavře bránu před nosem. Nám nezbývá, než se pustit... což kupodivu nevede ke smrti, ale k přechodu do dalšího levelu. Level 7 Tato úroveň začíná přesně tam, kde předchozí skončila - tedy padáme. Hráč si to obvykle ani neuvědomí a prostě se zabije... ale stačí podržet FIRE a všechno je v pořádku. Z paláce jsme se dostali opět do žaláře, což je pro hráče frustrující zjištění - vidina cesty opět nahoru je trochu zklamáním. Průchod úrovní není nikterak komplikovaný, má jen tři patra a tak velice rychle přijdete na správný postup. Na konci se napijete magického lektvaru, který zpomaluje padání a tak se šťastně dopracujete ke dveřím. Level 8 Už výše jsem napsal, že tato úroveň je prostě obtížná tím, že ověří všechny vaše schopnosti. Průchod samotný je celkem snadný, ale máte na to prostě jenom jeden pokus. Přesto - hlavním momentem je, když se vám konečně podaří dojít ke žluté dlaždici a zjistíte, že jste nestihli přísný časový limit brány číslo 6. Hráč získá dojem, že je vše ztraceno a musí celou zdlouhavou cestu opakovat od začátku - což je důvod, proč tam jsou ty gilotiny, že ano. Ve skutečnosti jde časový limit splnit, ale je to dost přísné... takže nám hra představí dalšího hrdinu - myšku od princezny. Ta po minutě čekání přiběhne a bez ohledu na svou hmotnost plošinku číslo 6 stiskne pro nás. What a twist! Level 9 Tohle je podobná situace, jako předchozí úroveň, ale navrch přidejte celkovou rozlehlost a to jak vertikálně, tak horizontálně. Vylámat si zde zuby není žádnou hanbou a i když je zde řada nepovinných koutů, je to prostě tuhé. Navíc se setkáte s dalším magickým lektvarem, který princovi přivodí halucinace a otočí mu svět doslova vzhůru nohama. Vynikající! Level 10 Princ se vrací do paláce, hurá! Srdce vám poskočí a i když tato úroveň není nijak dlouhá a nijak zvlášť těžká, máte z ní prostě radost. Nejobtížnější je zřejmě průchod bránou číslo 6, kde jsou dvě zavírací plošinky za sebou, obestavěné gilotinami. Level 11 Podobně jako předcházející úroveň - jde o přípravu na grandiózní finále. Trikem je správné přeběhnutí po padajících plošinkách. Není to nijak těžké, ale máte na to prakticky jeden pokus. Líbí se mi návnada k lektvaru, který sice lze sebrat, ale nejde se pak nijak vrátit. Level 12 Tato úroveň má dokonce dvě části. První začíná šplháním do nejvyšších pater věže, na jejímž vrcholu se utkáte se svým stínem. Nebudu počítat hodiny, které jsem se soubojem strávil. Přitom řešení je tak elegantní - stačí zasunout svůj meč (prakticky jediné místo ve hře, kde to má smysl) a opět se stínem spojit... a potom? Leap of faith, jak by řekl Assassin's Creed - ale reálnou inspiraci bych hledal ve filmu Indiana Jones a Poslední Křížová Výprava, kdy Indy musel šlápnout do prázdna. Akorát v této počítačové hře je iluze mnohem dokonalejší. Jestli si to dobře pamatuji, tak musíte skutečně běžet, nikoliv skočit - skokem na vzdálenější plošinku se neaktivuje zjevení dlaždic a potupně propadnete. Druhá část dvanácté úrovně není ničím menším, než finální holomajznou se zlým sultánem. Souboj je docela dost dlouhý a 1000 smrt oponenta je nutná k otevření posledních dveří. Opravdu vynikající konec, v samotné špičce věže hroutícího se paláce. A pak už vás čeká sladká odměna... Příjemnou pařbu přeji a podělte se o své nejlepší zážitky! Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


text: Nabídka práce: Projektant/konstruktér průmyslových zařízení v oblasti tepelné energetiky u Start Select s.r.o., Ostrava | easy-prace.cz Automechanik Bruntál, Dělník v chemii a potravinářství Bruntál, Klempíř Bruntál, Konstruktér ve stavebnictví Bruntál, Kontrolor ve strojírenství Bruntál, Kovář Bruntál, Lakýrník Bruntál, Mechanik v dopravě a logistice Bruntál, Metrolog Bruntál, Mistr v chemii a potravinářství Bruntál Volné pracovní místo Projektant/konstruktér průmyslových zařízení v oblasti tepelné energetiky aktivní


text: Aktuálníletáky.cz / Supermarkety / Kaufland letáky na tento týden / Kaufland leták od 19.5 .2016 do 25.5 .2016 - Akční noviny Kauflandu / Strana 28 ZÁBAVA samy.“ „No jo, ale když je bezvětří?“ „Tak to je bohužel rok špatné sklizně.“ Karel Pokorný, Nová Paka Tentokrát na téma STŘEDOZEMÍ ČTENÁŘI SOBĚ Humor je kořením života. Rozesmál Vás nějaký vtip? Pak neváhejte a zašlete nám ho do redakce na adresu Kaufland Redakce, Bělohorská 203, 169 00 Praha 6 nebo tip.redakce@kaufland.cz. Zaslat můžete i vlastnoručně kreslený vtip, původní kresbou i námětem. Autor uveřejněného vtipu od nás dostane honorář 50 Kč, autor kresleného vtipu 100 Kč. Potkají se dvě přítelkyně. „Nebyli jste letos na dovolené v Itálii?“ „Kdepak, v Itálii jsme nebyli vloni. Letos jsme nebyli ve Španělsku.“ Milena Fulierová, Horka nad Moravou Manželka se vrací s nosem vzhůru domů, kde manžel zasmušile večeří uzeninu s chlebem. „Pepo, byla jsem na hypnóze a prý jsem v jednom z předešlých životů byla dcerou faraóna v Egyptě.“ „Až tam příště půjdeš, tak se zeptej, jestli neznají ženskou, která byla v předešlém životě kuchařkou v Evropě. Taková by mi stačila.“ Jana Dvořáková, Ostrava Specialitou Korsiky jsou kokosové ořechy. „Ale ty se špatně sklízejí, což?“ ptá se turista z Lyonu. „Ani ne, jenom zafouká vítr a ořechy už padají Vladimír Točík, Sloupnice Krásná dívka jde po ulici. U chodníku zastaví bourák a neodolatelný seladon říká: „Haló, slečno, jedu na pár dní do Řecka, nemáte zájem?“ „A víte, že jo, dovezte mi kilo banánů.“ Tomáš Ambrož, Žďár nad Sázavou Diví se zahraniční turista: „Byl to ale hloupý nápad – postavit ruiny Istrie šestnáct kilometrů od železniční stanice!“ Vladimíra Batistová, Volary „Manželovi se ty italské památky nesmírně líbily. Když nám ta naše mladá průvodkyně ukazovala jednu zvlášť zajímavou vykopávku, zaslechla jsem ho, jak si mumlá: „Tu bych bral, tu bych bral...“ “ Jarmila Křížová, Ostrava „Ve Španělsku mne považovali za šlechtice...“ „???“ „Od chvíle, co o mně všichni moji známí rozšířili, že jsem de Ment.“ Viktor Pondělík, České Budějovice „Ach ta Itálie,“ zasní se pan Novák ve společnosti, „té vděčím za nejkrásnější chvíle svého života!“ „Ale,“ povídá pan Randák, „pokud já vím, tak jste v Itálii nikdy nebyl!“ „ Nebyl, to je svatá prav- da, ale moje manželka tam jezdí každý rok na celý měsíc!“ Renata Baracová, Liberec „Jak léčí chřipku Angličan, Francouz a Čech?“ „???“ „Angličan si vezme lahvinku dobré whisky a zajde si ji vypít do svého klubu, kde stráví celý den. Francouz si vezme lahvinku dobrého koňaku a zajde si ji vypít ke své milence a zde stráví celý den. Čech si vezme lahvinku moči a jde na zdravotní středisko, kde stráví celý den.“ Jana Bašková, Hostomice „Naše nová sekretářka umí francouzsky!“ „A co, mluvit, nebo líbat?“ Dáša Poláková, Žďár nad Sázavou KŘÍŽOVKA POMŮCKA: AKA, KRNO TARANT VIA CITO− SLOVCE PODIVU MODLA NEBOLI NÁŠ HOKEJISTA OBUV HIMÁLAJ− SKÝ HORSKÝ MASIV BODÁK STARO− GERMÁN KLEKNUTÍ ZÁVIT ŠROUBU ZBABĚLEC SLOVENSKÝ BÁSNÍK MYŠLENKA DOBYTČÍ NÁPOJ TA I ONA ASIJSKÝ STÁT HARMONIE VRANÍK PŘINÁ− ŠENÍ PROVÁDĚT SETÍ (OBEC.) ZAČÁTEK TAJENKY VĚTNÁ SPOJKA ZÁKLADNÍ ČÍSLOVKA ZNAČKA HLINÍKU ZAPŘÍ− ČINIT KMENY PŘIVÁDĚNÁ NA SVĚT OSOBNÍ ZÁJMENO ZNAČKA KŘEMÍKU MOŽNÁ CITOSL. ÚDIVU DRANCO− VÁNÍ SOŠKA AMORA ZPÁTKY CESTOU PŘES BAŽE TUREK NEBOŤ (NÁŘ.) OSAMO− CENA PLIVNÍK OŽIVNOUT ZNAČKA STOKU SPZ OSTRAVY VŮNĚ SETINA HEKTARU KONEC TAJENKY SLOVEN− SKY „ODLIŠNÍ” LÉKAŘSKÁ STŘÍKAČKA VYHYNULÝ KOČOVNÍK JIHNOUT KARABÁČ (NÁŘ.) PŘEDEM URČENÁ KRIZOVKA Dárková poukázka LETITÁ 500 Kč ČICHOVÝ ORGÁN RUMUN. MĚSTO SOUPRAVA SADA DRUH ATOMU Všem luštitelům přejeme hodně štěstí! MÍT SNY H2O MONGOL. PASTEVEC STANICE TECH. KONTR. ŽENSKÝ ZPĚVNÍ HLAS SLOVEN− SKY „V” ZN. ELEKT− RONVOLTU BIBLICKÁ POSTAVA OSAHÁNÍ SVLAČEC (NÁŘ.) Od čtvrtka 19. 5. 2016 do středy 25. 5. 2016 zašlete tajenku bez diakritiky SMS zprávou ve tvaru KRIZmezeraTAJENKA (např.: KRIZ Vlk ovecky nepocita) na telefonní číslo 900 11 07. Do SMS nevpisujte žádné další údaje, jako např. jméno a adresu. Poukázku v hodnotě 500 Kč až do počtu pěti výherců vyhrává každá třístá doručená SMS se správnou odpovědí. Cena SMS je 7 Kč. Technicky zajišťuje Advanced Telecom Services, s.r.o. (ATS). Infolinka 296 363 199, 8:00 –16:00. www.platmobilem.cz Tajenka z novin č. 17/16: Chvála žaludek nenaplní. Cenu vyhrávají: • • • • • Zuzana Kočárová, České Budějovice Karel Klobouk, Hrob Marta Ondrejková, Klatovy Věra Zemanová, Žďár nad Sázavou Zdeňka Rynešová, Krupka K výhře srdečně blahopřejeme.


text: Zubní kazy samozřejmě trápí lidstvo už od doby kamenné a je známo, že zubní protézy a můstky se běžně vyráběly již 700 let př. n. l. Etruskové zapouštěli náhradní chrup ze zvířat do zlatých držáků, ale nahrazovali chybějící chrup převážně jen v místech, která jsou vidět při mluvení. Féničané zase zhotovovali falešné zuby ze slonoviny a upevňovali je v ústech zlatými drátky. Trhání čili extrakce zubů byla ve starověku velmi bolestivou a traumatizující záležitostí (používala se i jako trest) a pacienti se jí právem obávali. Ošetřující často vyrval nebožákovi i kus čelistní kosti a dásně. Zuby se trhaly holou rukou nebo různými více či méně vhodnými kleštěmi (o kleštích ne trhání zubů psal už Hippokrates 459 let př. n. l.). Některé dochované záznamy uvádějí, že extrakcí postižený nešťastník po zákroku nezřídka zemřel! Lékaři však již tehdy bolavé zuby nejen trhali, ale snažili se je také různými způsoby zachránit. Jeden z otců stomatologie, Aulus Cornelius Celsus, doporučoval trhat zuby, až když se viklají, a radil je dobře čistit. Zuby si s pomocí párátka ošetřovali staří Řekové i Římané. Indové je čistili snítkami fíkovníku a Číňané už měli zubní kartáčky. "Jest-li bolesť zubóv nová, tehdy kadidlo ať drží na těch zubiech, v nichž jest bolesť žije, a druhdy ať pozře. V čas také přistúpenie bolesti suol hořkú vlož do pytlíka a vlož na zuby. Bolesť velmi krotí", radil pacientům s bolavým chrupem perský lékař Rhazes (860 – 940). Jeho dílo přeložil ve 12. století Vilém Burgundský, v češtině se objevilo v 15. století a po něm je zredigoval v 19. století městský archivář v Praze Karel Jaromír Erben. Rhazes nabádal k pravidelné péči o zuby – lidé si je měli čistit bobovou moukou nebo vikví. Pro obyvatele starověkého světa se stal noční můrou "zubní červ", ve kterého lékaři obecně věřili. Psali o něm už ve starověké Mezopotámii. Asi 1800 let př. n. l. se objevil návod pro zaříkávače, osvobozující od "červa". Doporučoval lapidárně: "Zaraz jehlu do bolavého zubu - chytni červa za nohu!" Červ se dokonce hubil vypalováním zubu. Římský lékař Scribonius Largus, osobní lékař císaře Claudia, radil v 1. století n. l. vykuřovat červa kadidlem s narkotickými účinky. Zubní červy jako nesmysl odsoudil až v roce 1757 řezenský přírodovědec Jacob Christian Schäffer. Nové metody léčení zubů přinesl až středověk a novověk "A je-li to nutné, můžete zub provrtat malým vrtákem, aby tepelná síla působila na nemocné místo," hlásal v roce 1427 italský lékař a spisovatel Giovanni ď Arcoli. Byl prvním, kdo radil ošetřovat zub s pomocí zlaté fólie, vyplňovat zkažený zub zlatem a podávat ledové obklady. Bohužel léčení chrupu příliš neovlivnil – zejména na vesnici se o zuby stále starali především potulní mastičkáři a trhači zubů. Od 16. století lékaři trhali zuby tzv. pelikánem – speciálními kleštěmi, připomínajícími velký ptačí zobák. V té době se prosadil důležitý objev – italský astronom Bartolomeo Eustachi sepsal teorii o tom, že zuby nejsou kosti, ale zvláštní orgány. Dokázal také, že dětské a stálé zuby nemají žádný společný kořen, což se původně předpokládalo. Byli ale i jiní zubolékaři s prapodivnou léčbou. Eisenašský lékař Christian Franz Paullini v 17. století například radil, aby chorý vložil do děravého zubu havraní lejno! Pak se prý konečně zub úplně zkazí a sám vypadne. A zub se podle něj nejlépe "vyleští" vlastní močí. Paullini byl močí úplně umanutý, neboť ji doporučoval i na nedoslýchavost a hluchotu. Své dílo završil knihou "Léčení bitím", v níž zamýšlel člověka s nemocným zubem prostě zpráskat metlou a bičem. Naštěstí se podobné metody nevžily a péče o zuby se zlepšila poté, kdy se v 18. století stala ucelenou vědou chirurgie. To přineslo nové způsoby operativních zákroku a to i při léčbě očí a zubů. Nové světlo do nepohodlného světa umělého chrupu vnesl pařížský dentista Nicolas Dubois de Chérmant (1753 – 1824). Vytvořil porcelánové, údajně nerozbitné zuby "bez zápachu". Získal tak v roce 1791 patent, který mu na 15 let zajišťoval monopol v této oblasti. Měla o ně zájem zejména šlechta. Všechny zuby se vyráběly z jednoho kusu materiálu, až v roce 1808 vyrobil lékař Fonzi z Paříže jednotlivé zuby. Sériově se umělé zuby začaly vyrábět v Americe ve Filadelfii od roku 1825 v podniku W. Stocktona. Díky zavedení amalgám u v roce 1880 a porcelánových výplní se výrazně zlepšilo léčení zubů. Úlevu od nesnesitelně bolestivých zákroků přinesl v roce 1846 zubní lékař William Morton z Charltonu ve státě Massachusetts, který objevil éter. Zpočátku jej využíval při trhání zubů a pak i při složitějších operacích. Od roku 1887 se začal jako lokální anestetikum používat kokain a později novokain. Nebezpečí infekce při zubařských zákrocích s následným hnisáním výrazně eliminoval antiseptický pracovní postup Josefa Listera z roku 1887. Pro stomatologii se stalo zajímavým i používání rentgenu a využití speciální vrtačky Američana Beala Morrisona z roku 1871. Všechny novinky se postupně objevovaly i v českých zemích. "Dnes pokládám za velmi důležité, aby stomatologové měli znalosti z psychologie a psychiatrie. Vrtačka je horší nástroj než kleště. Bolest, způsobená vrtačkou, např. při krčkovém kazu, je kapitola sama pro sebe. Thomas Mann, jenž tak dobře znal problémy lékařství, ve svém prvním románě Buddenbrookové nechá jednoho z Buddenbrooků zemřít po extrakci", tak se zamýšlel nad zubním lékařstvím známý psychiatr profesor Vladimír Vondráček. Jako malý navštěvoval Vondráček lékaře Karla Wachsmanna, považovaného za jednoho ze zakladatelů českého zubního lékařství. Dalšími známými postavami české dentální scény se stal například profesor František Nessel, který je považován za otce českého zubního lékařství, jeho syn Dr. Eduard Nessel, zubní lékař Jan Jesenský a často můžeme v těchto souvislostech zaslechnou i jméno zubního lékaře Františka Neuwirta. Až do konce první světové války brojili proti zásahům zubních lékařů zastánci domácí léčby. Například český časopis Přírodní lékař doporučoval při bolesti zubů výplachy úst, sprchování těla a odmítal trhání zubů. Farář Kneipp nabádal: "Nikdy nedávej si ni jediný zub tahati, nýbrž dbej o utišení bolesti, kdykoli některý zub začne boleti, neboť milejší je mi vždycky zub kotlavý nebo vyžraný než žádný." Jaké měl on sám zuby není známo. Jisté je pouze, že léčil bolest svého chrupu poléváním hlavy, kolen a kyčlí. Většina lidí se však již v té době držela raději stomatologů. Publikováno: 05.01.2004 v rubrice Zajímavosti . Autor: redakce časopisu Stomateam Sdílet Tweet Pin It Další Elektrický kartáček Dr. Scotta vs. moderní elektrické kartáčky Zašleme na dobírku za 50 centů do kteréhokoli místa na světě. Nebudete-li v každ ... Zdraví zubů ukazuje na celkové zdraví Výzkum publikovaný v Periodontology 2000 (Anglie) zjistil, že počet zubů, které ... Hrůzné zvuky z našich ložnic aneb ronchopatie Když své drahé polovičce řeknete: "Jsi opravdu hrozný ronchopatik!" - tak vám ne ... Světlo používané zubaři zpomaluje nádory? Modré paprsky používané k vytvrzování plomb mohou také zpomalovat růst nádorů. Dietní cola ničí zuby podobně jako pervitin, varuje studie Zuby v ohrožení Špatná zpráva pro milovníky Coca-Coly light: pro zuby je podobně nebezpečná jako ... Lidské zuby jsou prý stejně tvrdé jako zuby žraloka Lidské zuby jsou prý stejně tvrdé jako zuby žraloka. Vyplývá to ze studie německ ... Žvýkáte? Žvýkejte! Aneb co nevíte o žvýkačkách Dodnes nejstarší důkaz o používání žvýkačky našli archeologové při vykopávkách 9 ... Georgeovy zuby – aneb jak umělý chrup zasáhl do politiky Nejen běžní smrtelníci, ale i mocní a privilegovaní tohoto světa mají nebo měli ... Jako aligátoři. Lidem by jednou mohly dorůstat zuby Poznatky o chrupu aligátorů, jimž opakovaně dorůstají zuby, by mohly najít uplat ... Kdo se bojí, může k zubaři Humorně laděný, ale vážně myšlený návod jak se nebát návštěvy zubní ordinace Trocha zubní historie Zubní kazy samozřejmě trápí lidstvo už od doby kamenné a je známo, že zubní prot ... Vědci varují: Pozor na rtuť v rybách Ví se to už staletí, že mezi nejjedovatější prvky patří rtuť. Vyvolává u lidí kr ... Snowboarďáci aneb rovnátka pro Ester Geislerovou Ve filmu se herečce Ester Geislerové filmaři pokusili nasadit rovnátka! Další +420 774 60 66 98 info@zuby.cz zuby.cz s.r.o.Křenova 438/1, 16200 Praha 6, Česká republika IČ: 10697551 DIČ: CZ10697551 Společnost O nás Kontakt Vše o nákupu Obchodní podmínky Doprava a platba Sledování zásilky Vrácení zboží Reklamace GDPR blog Bolest zubů Dětský chrup Endodoncie - čištění kanálků Zubní implantáty Korunky a můstky Návštěva zubní ordinace Dásně a ústní sliznice Ústní hygiena a prevence Zubní výplně Zubní náhrady Zuby a dásně v těhotenství Zajímavosti Další Poradna Slovník pojmů SPOTŘEBITELSKÁ SOUTĚŽ "KORUNKY" +420 774 60 66 98 info@zuby.cz Poskytnutím e-mailu souhlasíte se zpracování osobních údajů © 2021 - 2022 Zuby.cz, s.r.o. Podle zákona o evidenci tržeb je prodávající povinen vystavit kupujícímu účtenku. Zároveň je povinen zaevidovat přijatou tržbu u správce daně online; v případě technického výpadku pak nejpozději do 48 hodin. Nastavení cookies, pronájem e-shopu Upgates, design sniperdesign.cz Nastavení cookies Tyto stránky používají k poskytování služeb, personalizaci reklam a analýze návštěvnosti soubory cookie. Používáním těchto stránek s tím souhlasíte. více Souhlasím Analytické cookies více Analytické cookies nám umožňují měření výkonu našeho webu a našich reklamních kampaní. Jejich pomocí určujeme počet návštěv a zdroje návštěv našich internetových stránek. Data získaná pomocí těchto cookies zpracováváme souhrnně, bez použití identifikátorů, které ukazují na konkrétní uživatelé našeho webu. Pokud vypnete používání analytických cookies ve vztahu k Vaší návštěvě, ztrácíme možnost analýzy výkonu a optimalizace našich opatření. Personalizované cookies více Používáme rovněž soubory cookie a další technologie, abychom přizpůsobili náš obchod potřebám a zájmům našich zákazníků a připravili tak pro Vás výjimečné nákupní zkušenosti. Díky použití personalizovaných souborů cookie se můžeme vyvarovat vysvětlování nežádoucích informací, jako jsou neodpovídající doporučení výrobků nebo neužitečné mimořádné nabídky. Navíc nám používání personalizovaných souborů cookie umožňuje nabízet Vám dodatečné funkce, jako například doporučení výrobků přizpůsobených Vašim potřebám. Reklamní cookies více Reklamní cookies používáme my nebo naši partneři, abychom Vám mohli zobrazit vhodné obsahy nebo reklamy jak na našich stránkách, tak na stránkách třetích subjektů. Díky tomu můžeme vytvářet profily založené na Vašich zájmech, tak zvané pseudonymizované profily. Na základě těchto informací není zpravidla možná bezprostřední identifikace Vaší osoby, protože jsou používány pouze pseudonymizované údaje. Pokud nevyjádříte souhlas, nebudete příjemcem obsahů a reklam přizpůsobených Vašim zájmům.


Těch chyb je tam, bohužel, víc.