text: Jak si stojíme v plnění volebního programu v oblasti školství? David Šimek: I tady můžeme být spokojeni. Daří se nám naplňovat všechny body, dokonce podporu zahraničních kontaktů... Celý článek 11. 10. 2019 Nová učebna pro výuku polytechniky na ZŠ Felberova SPMS má ve svém programu (kapitola školství) uvedeno, že bude „podporovat školy ve využívání prostředků Evropské unie, a to včetně zlepšování kvality vybavení tříd, sportovních a... Celý článek 7. 1. 2016 Lačnovskou školu rušit nebudeme Na jednání ZM dne 9. prosince 2015 vznesla zastupitelka za uskupení „Naše Svitavy“ Mgr. Libuše Vévodová tento dotaz: „Dívala jsem se na počty žáků v MŠ a ZŠ a vždycky z toho... Celý článek 1. 11. 2015 Modernizace mateřské školky na Pražské ulici V našem volebním programu se uvádí: „budeme pokračovat v opravách a zateplování školních budov a rozšíříme počet dětských hřišť na zahradách mateřských škol“. V případě budovy na... Celý článek 14. 10. 2015 Zateplování budovy MŠ na ulici M. Majerové - fotogalerie Zateplování budovy MŠ na ulici M. Majerové se pomalu blíží ke konci. Vnitřní prostory jsou již opraveny, nyní se dokončují chodníky, zahrada a budova komunitního centra.... Celý článek 7. 5. 2015 „Kulatý stůl“ se studenty svitavských středních škol Ve středu 6. 5. 2015 se sešlo vedení města se studenty všech čtyř svitavských středních škol u „kulatého stolu“. Studenti formulovali řadu problémů ve městě - od sportu až po dopravu, mnohé dotazy byly hned zodpovězeny, některé připomínky si starosta nebo místostarosta poznamenali, neboť šlo o zajímavé podněty. Starosta města David Šimek připomněl, že nešlo o první, ale také ne poslední setkání se studenty při podobné příležitosti.... Celý článek 1. 8. 2014 Plníme volební program - školní budovy se modernizují Volební program SPMS v kapitole ŠKOLSTVÍ počítá s modfernizací školních budov, zahrad mateřských škol a jejich vnitřního vybavení ("Budeme pokračovat v modernizaci školních budov, zahrad mateřských škol a jejich vnitřního vybavení"). Dosud se zateplily ZŠ Felberova, MŠ Větrná, probíhá zeteplování ZUŠ, MŠ Pražská a M. Horákové). Zároveň se buduje hřiště v mateřské škole na ulici Pražská. K tomu D. Šimek dodává:„Město Svitavy v letošním... Celý článek 28. 5. 2014 Plníme volební program - dopravní hřiště více veřejnosti SPMS plní svůj volební program, např. v kapitole ŠKOLSTVÍ slíbilo "ještě více otevřít dopravní hřiště veřejnosti". Stalo se. Dopravní hřiště bývá otevíráno (zatím jen občas) i o... Celý článek 4. 4. 2014 Jen tak mimochodem Podle mne emoce do politiky nepatří. Zvláště tehdy, chcete-li něčeho dosáhnout. Zejména se to týká palčivých témat, která jsou dnes mnohými diskutována s větší či menší mírou znalosti podstaty věci. Pro řešení jakéhokoliv problému je důležitá komunikace. Myslím tím dialog všech partnerů v diskuzi. Platí to tedy i v otázce slučování středních škol ve Svitavách. Zástupci SPMS se sešli se všemi stranami, které mají k problému co říci. I... Celý článek Zasláním formuláře souhlasíte s uchováváním osobních údajů v souladu s ustanovením § 5, odst. 2 zákona č.101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, ve znění pozdějších předpisů. Souhlasíte s tím, aby Vaše osobní údaje, které tímto poskytujete, byly zpracovány a vedeny v elektronické databázi, pouze pro účely výběrových řízení a maximálně po dobu 1 roku. Souhlas může být kdykoliv písemně nebo elektronicky odvolán. Rozumím Rubriky blogu Novinky (148) Historie voleb (8) Otázky a odpovědi (13) Štítky Zajímavosti Životní prostředí Volby 2018 Sport Rozhovor Doprava Ocenění Volby 2014 Volby 2022 Školství Kultura Slavnosti Rodina Senioři Komunikace Rybník Rosnička Parky Volby 2010 Aktuality Zdravotnictví


source: wikipedia

text: České Budějovice (v místním nářečí Budějce; , popřípadě ) jsou statutární město v okrese České Budějovice a správní a kulturní metropole Jihočeského kraje. Leží v Českobudějovické pánvi na soutoku řek Vltava a Malše. Žije v nich obyvatel, v aglomeraci pak kolem 170 tisíc obyvatel. Historické centrum bylo roku 1980 vyhlášeno městskou památkovou rezervací. Ve městě sídlí Jihočeská univerzita v Českých Budějovicích a biskup římskokatolické českobudějovické diecéze. Název Název města se odvíjí od staré osady Budivojovice. V průběhu věků výslovnost a transkripce jména mírně kolísala, přídomek České se začal objevovat v průběhu husitských válek, původně stejnou měrou v češtině i němčině (Böhmisch Budweis) a v čistě územním smyslu. Od poloviny 18. století, kdy kulminovalo národnostní pnutí a název začal být brán i z národnostního pohledu, však došlo k diferenciaci: zatímco čeština dále používala České Budějovice, u Němců převážilo jméno bez přídomku, tedy Budweis (záměna nehrozila, Moravské Budějovice jsou německy Budwitz). Tento stav už přetrval navzdory tomu, že v roce 1920 československé úřady za oficiální jméno města vyhlásily České Budějovice a Böhmisch Budweis v němčině. Za protektorátu bylo oficiální jméno naopak pouze Budweis v němčině a Budějovice v češtině. Latinský název města je Budvicium. Historie Před vznikem města Na území budoucího centra města archeologové doložili lidskou přítomnost již v období 1800 až 1500 před naším letopočtem. Na dnešním Piaristickém náměstí existovalo v raném středověku pohřebiště, tedy asi i sídliště. Počátkem 13. století vznikla osada Budivojovice, pojmenovaná dle Budivoje ze Železnice, dvořana českého krále Přemysla Otakara I. a nejvyššího dvorského sudího. Poslední památky na tuto původní osadu jsou dnes k nalezení za obchodním domem Družba. Další důležitou osadou na území dnešních Budějovic byly Stradonice (zhruba dnešní Rožnov). Staly se prosperující obcí díky staré obchodní cestě z Lince. Stradonice patřily Vítkovcům (Rožmberkům), nejmocnějšímu jihočeskému šlechtickému rodu. Existují náznaky, že Vítkovci z osady chtěli vybudovat město. To se ale vůbec nelíbilo královské moci. Ta cítila, že potřebuje na jihu Čech svou základnu a protiváhu Vítkovců. Tuto roli do té doby plnily jen nedostatečně královský hrad Zvíkov a město Písek. Vznik Město České Budějovice nechal založit český král Přemysl Otakar II. v roce 1265. Obvykle uváděným datem založení je 10. březen (den, kdy dominikáni převzali parcelu pro stavbu nového kláštera). Lokaci a projekci města provedl králův rytíř a zvíkovský purkrabí Hirzo z Klingenbergu. Ve městě patrně krátce existoval, nebo spíše měl existovat královský hrad. Přemysl Otakar II. staveniště nového města osobně navštívil 11. června 1265. Sepsal zde zakládací listinu kláštera v Melku a uvedl do ní "apud Budebins". Jde o první písemné zaznamenání jména města. Toto jméno město převzalo od původní osady Budivojovice, kterou král vyměnil s Budivojovým synem Čéčem za Hlubokou a Velešín. Základní funkci, tedy potlačit vítkovský vliv na jihu Čech, město po většinu času zdatně plnilo, což bylo důvodem několikasetletého nepřátelství mezi budějovickými měšťany a Vítkovci, které pouze v průběhu husitských válek potlačil společný mocný nepřítel – husité. Vítkovci založení města skutečně nesli těžce. Roku 1278 ho dobyli a zapálili, pod velením Ojíře z Lomnice. Dalšího roku do něj vtrhl další Vítkovec Záviš z Falkenštejna. Napětí mezi trůnem a Vítkovci zmírnil až král Václav II. Ten dal městu prvního a dědičného rychtáře, byl jím mincmistr Klaric. Za jeho správy již ve městě žilo 4000 lidí. Osidlovali ho jak česky, tak německy mluvící. Klaricové byli dědičnými rychtáři až do 15. století. Měli italský původ a do Budějovic přesídlili z Kutné Hory. 14. století Velmi silný vztah k městu měli Lucemburkové, kteří na český trůn usedli roku 1310. Král Jan Lucemburský Budějovice navštívil v letech 1318 a 1336. Jeho syn Karel IV. si Budějovice vyloženě oblíbil a učinil z nich časté místo svých diplomatických schůzek. Pobýval zde například celý měsíc na jaře 1351 a u té příležitosti městu udělil významná privilegia (mílové právo, jarmareční právo, osvobození od mýta), která se stala základem hospodářské prosperity zdejších měšťanů v příštích několika staletích. Zajímavostí je, že během celého pobytu byl Karel ochrnutý, patrně v důsledku zranění z turnaje, a byl přenášen na nosítkách. Další Karlovy významné pobyty ve městě spadají do let 1361 a 1364. Při tom druhém zasáhl i do podoby města. Nebyl spokojen s podobou budějovického náměstí a nařídil zrušit masné i chlebné krámy. Zbourány musely být rovněž domy uprostřed náměstí a rynek nařídil král vydláždit. Celkem byl Karel ve městě šestkrát. Spolu s Pískem šlo o jediné jihočeské město, které navštěvoval. Naposledy pobýval Karel IV. v Českých Budějovicích v květnu 1378, půl roku před svou smrtí. Doprovázel ho tehdy následník trůnu, syn Václav, pozdější král Václav IV. Roku 2009 byla v dominikánském klášteře odkryta unikátní freska, která Karla s Václavem zachycuje. I Václav po korunovaci v Budějovicích nějaký čas pobýval, a to v létě 1394. Léčil si zde psychické šrámy způsobené nedávným zajetím vzbouřenou šlechtou. Budějovičtí tehdy projevili k Václavovi velkou loajalitu a shromáždili k jeho osvobození početné vojsko. To nakonec zasahovat nemuselo, přesto vděčný Václav zamířil ze zajetí přímo do Budějovic. Znovu v nich pobýval roku 1401. 15. až 17. století Během husitských válek i po nich Budějovice upadaly kvůli neuspořádaným poměrům v zemi, které od nich odklonily obchodní cesty. Město zůstalo katolické. Dobyto husity nebylo, ačkoli v září a říjnu 1420 táboritské vojsko Jana Žižky na svém tažení proti Rožmberkům prošlo okolo něj. Nezaútočilo však. To, že náboženské konflikty zmítaly i Budějovicemi, dokazuje krutý osud purkmistra Ondřeje Puklice ze Vztuh. Ten se postavil na stranu kališnického krále Jiřího z Poděbrad, což se nelíbilo katolíkům ve městě, kteří na Puklicův dům 3. května 1467 zaútočili a purkmistra zavraždili. V 19. století byl jeho příběh aktualizován a objevil se pokus z Pukliceho udělat národního mučedníka, neboť byl Čech a útočníci převážně Němci. V letech 1529-1531 se v Budějovicích čtyřikrát po sobě konal zemský sněm, který řešil vojenskou a finanční pomoc císaři proti Turkům. V letech 1547–1577 byla postavena Černá věž. Stavbu inicioval Magistr Quirinus, který byl v letech 1553—1575 purkmistrem města. Další zemský sněm, se stejným tématem jednání jako v minulosti, se zde konal roku 1614. Tentokrát panovník Matyáš bydlel ve městě celý měsíc, tak moc o peníze, jež měl sněm uvolnit, stál. Byl však na sněmu také zaskočen požadavky protestantských stavů. Nevěděl si s nimi rady a náboženské napětí v zemi dále rostlo, až roku 1618 vyvrcholilo českým stavovským povstáním proti vládnoucímu rodu Habsburků. Tím také skončila éra mimořádného rozkvětu města, jenž vyplýval zejména z rozsáhlé těžby stříbra, příjmů z vaření piva, obchodu se solí, suknem či z rybníkářství. Budějovičtí se k povstání nepřipojili a zůstali na straně císaře. Přečkaly několikeré obležení, zejména vojskem Jindřicha Matyáše hraběte z Thurnu. Stavovské síly byly z jižních Čech vytlačeny po bitvě u Záblatí (10. června 1619), v níž triumfovala císařská vojska Karla Bonaventury Buquoye. Budějovičtí zaplatili Buquoyově armádě, aby srovnala se zemí Rudolfov, který hostil stavovská vojska obléhající České Budějovice. Během třicátých let se díky bojům třicetileté války ve středních a severních Čechách staly Budějovice dočasně - na 22 měsíců - hlavním městem, do kterého se přesunuly některé důležité úřady z Prahy. Byly tu uložené i korunovační klenoty. Svatováclavská koruna byla skryta v kostele sv. Mikuláše, kde ji střežili Valdštejnovi vojáci a ozbrojení měšťané. Znovu byly klenoty ve městě ukryty, před Švédy, v letech 1634-1635. V červenci 1641 vypukl v Budějovicích požár a popelem lehly dvě třetiny města. 18. století V barokní éře Budějovice získaly řadu svých dominant. V roce 1724 byla pro zásobování města užitkovou vodou postavena vodárenská věž s vodojemem. Roku 1727 byla dokončena Samsonova kašna. V letech 1727–1730 byla na jihozápadním rohu náměstí Přemysla Otakara II. vystavěna radnice, barokní přestavbou dvou gotických domů z 15. století. Jde o dílo rakouského architekta Antona Erharda Martinelliho, který podobu sídel jižních Čech ovlivnil i mnohde jinde, jako knížecí dvorní stavitel ve službách Schwarzenbergů. Typickým barokním jevem se stalo uctívání "klasového" obrazu Panny Marie Budějovické, neboli "Budějovické Madony". Obrazu z klášterního kostela Obětování Panny Marie byla přičítána zázračná moc a udělal z Budějovic poutní místo. Kopie obrazu, malířské i sochařské, byly rozmístěny na desítkách míst po městě. Velkým ctitelem budějovické Madony byl majitel hlubockého panství, generál Baltazar Marradas. Někdy je obraz nazýván též budějovickým paládiem. Budějovice zažily okupaci vojsky bavorského kurfiřta Karla Albrechta během první slezské války a boje mezi habsburskými vojsky a francouzskou armádou na území mezi Budějovicemi a Hlubokou nad Vltavou v roce 1742. Během druhé slezské války v okolí Budějovic sváděly boje rakouská a pruská armáda, město přitom bylo dočasně Prusy obsazeno. V roce 1751 byl dosavadní Bechyňský kraj rozdělen a Budějovice se staly sídlem kraje. Město nabylo na významu též v roce 1785, kdy se stalo sídlem biskupa nově vzniklé diecéze českobudějovické. 19. století Během napoleonských válek bylo město koncem roku 1805 obsazeno francouzským vojskem pod velením maršála Jeana-Baptista Bernadotte. Od prosince 1805 do ledna 1806 bylo obsazeno naopak bavorským vojskem. V roce 1803 mělo 5815 obyvatel, ne o mnoho více než za přemyslovských časů. Z málo významného města se však v 19. století postupně stalo důležité centrum. Velkou roli v tom sehrálo vybudování železničního spojení, nejprve koněspřežné dráhy do rakouského Lince v roce 1827 - první železnice na evropské pevnině. Jejím stavitelem byl František Antonín Gerstner. Trať byla v roce 1869 prodloužena do Gmündu a v roce 1871 až do Vídně. Záhy byla železnice převedena na páru. Železniční napojení na Prahu přišlo v roce 1874. Signálem, že průmyslová revoluce dorazila i do Budějovic, bylo otevření továrny Koh-i-noor Hardtmuth v roce 1848. Roku 1850 si Budějovičtí zvolili prvního starostu, staročecha a táborského rodáka Františka Josefa Klavíka (ve funkci 1850–1857 a 1861–1865). Epidemie cholery v roce 1866 (286 obětí za první čtyři měsíce) přinutila městskou správu, aby vybudovala kanalizaci a vodovod, ale až v letech 1881–1882 byl vybudován rozvod pitné vody; do té doby byla pitná voda získávána ze studní. V Českých Budějovicích, zvláště v 2. polovině 19. století a ve 20. století, bývala silná vojenská posádka. Upomínkou jsou například Mariánská kasárna nebo Žižkova kasárna. Dne 3. října 1868 bylo otevřeno první české gymnázium, později přejmenované na Gymnázium Jana Valeriána Jirsíka. Roku 1869 byl založen místní Sokol. Byl položen základ sbírkám Jihočeského muzea, první exponáty byly vystaveny na jaře roku 1877 v domě U tří korun vedle radnice. V roce 1895 byl předními měšťany a průmyslníky, včele s Augustem Zátkou, založen Český akciový pivovar (dnes národní podnik Budějovický Budvar). Roku 1908 bylo otevřeno nové vlakové nádraží. Architektem secesní budovy byl Gustav Kulhavý. V roce 1909 byl zahájen provoz městské hromadné dopravy – začala jezdit elektrická tramvaj. První republika Ustavení Československa 28. října 1918 se v Budějovicích obešlo bez problémů, k čemuž dopomohli českoslovenští legionáři a italská posádka ve městě. Právě přes Budějovice se zakladatel republiky Tomáš Garrigue Masaryk 20.–21. prosince 1918 (17. prosince byl ještě v Itálii, v Padově) vrátil do vlasti. Tuto skutečnost také dokládá pamětní deska na hlavním nádraží, kde tehdy T.G. Masaryk ve francouzském železničním vagóně svého vlaku z pátku na sobotu přenocoval. Pro dopravu z nádraží (a zpět) na po něm nově pojmenované centrální náměstí, kde bylo oficiální přivítání s projevy, použili Masaryk a jeho doprovod 14 nablýskaných automobilů jako „dopravní prostředky nové a demokratické“. Na náměstí mu byl také doručen novým starostou Budějovic Augustem Zátkou pozdravný telegram předsedy vlády Karla Kramáře. Dochované filmové záběry jsou pouze z českobudějovického nádraží, kde k uvítání hrála hudba Otakara Jeremiáše a italské posádky, neboť náhlá sněhová přeháňka znemožnila v pátek 20. prosince 1918 filmování na náměstí i ve městě. V létě 1924 vyvolala velký ohlas v domácím i zahraničním tisku akce zaměřená proti šíření vztekliny na území města, která vešla do dějin pod názvem masakr koček v Českých Budějovicích či "kočičí aféra". Stavebním symbolem první republiky v Budějovicích je nová záložna u Černé věže architektů Bohumila Kněžka a Josefa Václavíka (1936), radikálně funkcionalistický obchodní dům Brouk a Babka ("Broukárna") architekta Karla Chocholy nebo kostel sv. Vojtěcha architekta Jaroslava Čermáka (1939). Německá okupace a druhá světová válka V období první republiky získalo ve městě rozhodující slovo české obyvatelstvo. Tento stav trval až do okupace města jednotkami německého Wehrmachtu dne 15. března 1939. Okupační správa poté rychle zlikvidovala českou obecní samosprávu. Budějovické zastupitelstvo muselo ukončit činnost již 17. března. Vrcholné posty na městských úřadech ovládli budějovičtí a říšští Němci. Během německé okupace byl v Českých Budějovicích protinacistický odboj. Mnoho českobudějovických odbojářů (vojáci, pedagogové, zaměstnanci pošt, železničáři a další) bylo nacisty popraveno nebo internováno v koncentračních táborech. V koncentračních táborech zahynuly také stovky českobudějovických Židů. Na konci druhé světové války v březnu 1945 se Budějovice dvakrát staly cílem náletů amerického letectva, které značně poškodily město a způsobily velké ztráty na životech. V květnu německá posádka město bez boje vyklidila a přenechala je sovětským jednotkám; přesto německé ustupující jednotky zastřelily v Českých Budějovicích několik lidí. České Budějovice ležely na demarkační čáře, přičemž centrum Českých Budějovic leželo v sovětské zóně. Přestože jednotky americké armády kontrolovaly rozsáhlé oblasti jihozápadně od Českých Budějovic, kvůli průběhu demarkační čáry nemohla americká vojska do města vstoupit. Jejich předsunuté jednotky sice dojely k dnešnímu Dlouhému mostu, ale tam se otočily. Rudá armáda vstoupila do Českých Budějovic bez boje 9. května 1945 v odpoledních hodinách. Jednalo se o 86. gardovou střeleckou divizi generála Vasila Sokolovského, která byla součástí 2. ukrajinského frontu pod velením maršála Rodiona Malinovského. Následující den se americké a sovětské jednotky setkaly na náměstí v Budějovicích na společných oslavách osvobození města a konce druhé světové války v Evropě. Po druhé světové válce Poválečné vysídlení Němců z Českých Budějovic postihlo asi 7 500 lidí (přibližně 16 % obyvatelstva). V roce 1948 se na letišti u Plané cvičili piloti nově založeného státu Izrael, kteří z výcviku odcházeli rovnou do bojů první arabsko-izraelské války. Komunisté, kteří se toho roku domohli v Československu monopolu moci, začali židovský stát nenávidět až později. Letiště u Plané, od 50. let výhradně vojenské, se do dějin zapsalo ještě jednou - právě zde své pilotní umění získal českobudějovický rodák Vladimír Remek, který se později, v roce 1978, stal prvním českým kosmonautem a prvním neamerickým a nesovětským občanem ve vesmíru. 1. ledna 1949 se České Budějovice staly správním centrem nově zřízeného Českobudějovického kraje, při další správní reformě se staly 1. července 1960 centrem Jihočeského kraje. Během invaze vojsk Varšavské smlouvy do Československa byly České Budějovice dne 22. srpna 1968 ráno obsazeny Sovětskou armádou, která zde setrvala do počátku listopadu 1968. Okupanti se snažili především obsadit budovu Československého rozhlasu v Dukelské ulici, ale lidé na ni pověsili ceduli Mateřská škola, aby je zmátli, takže sovětští vojáci budovu dlouho marně hledali. I po obsazení budovy ale rozhlasáci ilegálně vysílali z Jihočeského divadla. Jednoho Budějičáka, čtyřiadvacetiletého Václava Balouna, okupanti zastřelili. K významným stavbám v éře socialismu patřil dům Experiment z roku 1961, bruselský Komplex činžovních domů Perla (arch. Bohumil Böhm, Jaroslav Škarda a Bohumil Jarolím) z roku 1964, Plavecký stadion z dílny architekta Bohumila Böhma, otevřený roku 1971, Muzeum revolučního dělnického hnutí (dnes vědecká knihovna) z roku 1975, krematorium z roku 1979 nebo hotel Gomel (dnes Clarion Congress Hotel České Budějovice), postavený roku 1982. Sametovou revoluci, která v roce 1989 svrhla komunistický režim, začali v Budějovicích studenti a herci Jihočeského divadla. 27. listopadu, v den generální stávky, zaplnilo náměstí Přemysla Otakara II. padesát tisíc demonstrantů. K organizátorům těchto akcí patřili i budoucí známí politici: premiér Česka Vladimír Špidla, místopředseda sněmovny Jiří Vlach nebo první polistopadový starosta Budějovic Mojmír Prokop. Po roce 1989 Roku 1991 se Budějovice staly univerzitním městem, když byla založena Jihočeská univerzita. Vysoké školství mělo ovšem ve městě již starší tradici, od roku 1948 zde fungovala pobočka Pedagogické fakulty Univerzity Karlovy v Praze (později samostatná fakulta) a o něco později vznikla Provozně ekonomická fakulta (od roku 1960 pobočkou Vysoké školy zemědělské v Praze). Právě tyto dvě starší vysokoškolské instituce se staly jádrem nové univerzity. Od roku 2000 byly Budějovice hlavním městem nového Budějovického kraje, který byl v květnu 2001 přejmenován na Jihočeský kraj. V srpnu 2002 postihly Budějovicko mohutné povodně, při nichž Malše a Vltava zaplavily velkou část města včetně historického centra a způsobily značné škody (viz též Seznam živelních katastrof v Českých Budějovicích). K nejvýznamnějším stavbám po roce 1989 patří přístavba radnice (2000), obchodní centrum Igy (2004, 2017), nové autobusové nádraží (2007), akademická knihovna (2010), Jihočeský vědeckotechnický park (2014), Komunitní centrum Máj (2014), dostavba Jihočeské vědecké knihovny (2017), administrativní centrum Piano (2018), nové budovy Jihočeské univerzity, Výstaviště nebo dostavby v budějovické nemocnici. Odvážný projekt koncertní síně zvané obvykle „Rejnok“, z dílny Jan Kaplického, byl nakonec stornován. Městské symboly Městské symboly řešilo několik vyhlášek: Vyhláška č. 19/1997 (1998) (13.03.1997) – O symbolech města ČB a jejich užívání Vyhláška č. 5/2005 (26.05.2005) – O zrušení obecně závazné vyhlášky č. 19/98 o symbolech města České Budějovice a jejich užívání Vyhláška č. 6/2005 (26.05.2005) – O symbolech města České Budějovice a jejich užívání Vyhláška č. 9/2005 (10.11.2005, usnesení č. 238/2005) – O symbolech města České Budějovice a jejich užívání Znak Městský znak se od roku 1965 vrátil ke své původní podobě, vyobrazené na nejstarší městské pečeti používané již ve 20. letech 14. století: na gotickém trojhranném štítě červené barvy stojí v dolní polovině stříbrná, kvádrovaná hradební zeď bez cimbuří, nad níž v horní polovině vynikají tři okrouhlé, stříbrné věže bez oken, se zlatými kuželovými střechami s makovicemi. Střední věž je vyšší a širší, postranní jsou užší a nižší. Na střední věži až přes hradební věž visí červený gotický trojhranný štít se stříbrným dvouocasým lvem se zlatou korunou. Vlajka Vlajka Českých Budějovic je tvořena listem o poměru stran 2:3 s dvěma vodorovnými pruhy – žlutým a červeným. Pečeť Pečeť města je kulatá, lemovaná opisem SIGILLVM CIVIVM DE BUDIWOYZ. Ve vnitřním pečetním poli je kvádrovaná zeď bez cimbuří s třemi okrouhlými věžemi ukončenými kuželovitými střechami s makovicemi. Prostřední z věží je širší a je na ní připevněn štít s českým lvem. Městská pečeť byla v Českých Budějovicích používána od počátku 14. století ve dvou provedeních – velká o průměru 67 mm a malá s průměrem 40 mm. Originály pečetí jsou uloženy ve Státním okresním archivu České Budějovice. Logo Logo Českých Budějovic je tvořeno červenými, stylizovanými písmeny „c” a „b”. Vpravo od nich je nápis České Budějovice (ve dvou řádcích) a pod ním žlutý čtvereček. Čtverec poukazuje na nejvýraznější a nejzapamatovatelnější architektonickou charakteristiku města: čtvercové náměstí Přemysla Otakara II.. Barvy navazují na historický a heraldický standard. Logo vzniklo v roce 2000 a je používáno na prezentačních materiálech města. Pamětihodnosti České Budějovice jsou častým cílem turistů z Německa, Rakouska, ale též z Asie a dalších částí světa. Jednak samy mají mnoho cenných historických památek, jednak jsou přirozeným centrem turisticky atraktivního Jihočeského kraje. Nejvíce památek je v městské památkové rezervaci v historickém centru, zejména: Náměstí Přemysla Otakara II. s barokní Samsonovou kašnou a radnicí postavenou mezi lety 1727–1730 Barokní katedrála svatého Mikuláše a Černá věž Kaple Smrtelných úzkostí Páně za katedrálou Piaristické náměstí, přilehlý gotický dominikánský klášter s kostelem Obětování Panny Marie a pozdně renesanční Solnice. Železná panna a Rabenštejnská věž jsou obrannými věžemi z 14. století a jedním z mála pozůstatků gotického opevnění města. Dalšími památkami jsou např.: Kostel svatého Jana Křtitele a svatého Prokopa z počátku 13. století Morový špitál s kostelíkem Nejsvětější Trojice Meteorologický sloup V městské části České Budějovice 7 – v centrální části Rožnova je vesnická památková zóna. Geografie, klima a přírodní zajímavosti Poloha České Budějovice leží na soutoku řek Malše a Vltava v jihovýchodní části Českobudějovické pánve. Ta se táhne severně a severozápadně od města a je bohatá na rybníky. Největšími rybníky na území města jsou Starohaklovský rybník (44 ha), Černiš (42 ha), Novohaklovský rybník (41 ha), Starý vrbenský zadní rybník (22 ha), Starý houženský rybník (21 ha), Domin (17 ha), Čertík (15 ha), Nový vrbenský rybník (13 ha), Starý vrbenský přední rybník (13 ha), Bor (10 ha), Dubský rybník (10 ha). Z ostatních směrů je Českobudějovická pánev v relativní blízkosti města zřetelně ohraničena terénními vyvýšeninami: Lišovský práh ji na severovýchodě odděluje od Třeboňské pánve, na jihovýchodě a jihu se nachází podhůří Novohradských hor, na jihozápadě a západě pak podhůří Šumavy, konkrétně Blanský les s Kletí. Podnebí Budějovické podnebí je mírně teplé, vlhké a s mírnou zimou. Projevuje se efekt blízkých pohoří Šumava, Novohradské hory a slabě i vliv Alp, což způsobuje fénové efekty při jižních a jihovýchodních větrech (srážkový stín a zvýšení teploty), na druhé straně k opačnému efektu dochází při severních a severozápadních větrech. Nejčastěji zde vanou západní a severozápadní větry, významný je i podíl větrů východních a jihovýchodních. Poloha na dně mělké široké pánve omezuje proudění vzduchu, což je patrné za zimních inverzí. Rybníky v okolí způsobují časté a husté mlhy zejména v severozápadní části města. Hustá zástavba a široké betonové či vydlážděné plochy způsobují obecně nižší rychlost větru a vyšší teploty v centru města (oproti městským okrajům). Dlouhodobý roční průměr teplot (pro období 1886–2004) činí 8,1 °C, nejnižší naměřená teplota vzduchu -42,2 °C (11. únor 1929 v Litvínovicích, asi 1 km od Budějovic), nejvyšší 37,8 °C (27. červenec 1983). Ve městě mrzne v průměru 111 dnů v roce, celodenní mrazy trvají v průměru 31 dní v roce. V průměru je šest tropických dnů ročně. Dlouhodobý průměrný úhrn srážek na rok činí 623 mm, většina z nich spadne v létě. Rekordní denní úhrn srážek pochází z 25. srpna 1925 (127,7 mm), měsíční z povodňového srpna 2002 (403,5 mm). Povodně Poloha v mělké pánvi na soutoku dvou velkých řek vystavuje České Budějovice značnému riziku povodní. Nejčastěji se rozvodňovaly Dobrovodský potok a Malše. Lokální deště způsobují často problémy též v severozápadní části města (zejména v okolí ulice Branišovská), kde při větších srážkách kanalizace nestíhá odvádět vodu stékající z okolních mírně výše položených polí, na což doplácí i kampus Jihočeské univerzity. Z kronik jsou známy četné případy velkých povodní, kdy voda zaplavila centrum města a způsobila rozsáhlé škody na městském opevnění. V první čtvrtině 20. století byly povodně omezeny regulací vodních toků (Malše, Vltava) či dokonce jejich přesměrováním (Dobrovodský potok). Velké povodně se i přesto vyskytly v lednu 1920, srpnu 1925, březnu 1940 a červenci 1954. Riziko povodní od Vltavy výrazně pokleslo na konci 50. let, kdy byla postavena vodní nádrž Lipno. Město tak postihly až pětisetletá povodeň v srpnu 2002, největší v historii Českých Budějovic (průtok vody Malší a Vltavou byl deset až patnáctkrát vyšší oproti průměru a asi o polovinu vyšší než při rozsahem následujících povodních z let 1888 a 1890). Při všech těchto povodních trpělo jak centrum města, tak některé jeho další části (obzvlášť exponovaná je Havlíčkova kolonie podél Malše). Přírodní zajímavosti ve městě a okolí Přírodní rezervace Vrbenské rybníky na severozápadním okraji města Přírodní památka Kaliště na východě města Přírodní památka Vrbenská tůň na severu města Přírodní památka Tůně u Špačků na jižním okraji města na břehu Malše Stromovka – park na západojihozápad od centra města (významný krajinný prvek) Památné stromy (celkem 8): jinan dvoulaločný v zahradě piaristického kláštera, lípa malolistá u plaveckého stadionu, jinan dvoulaločný v areálu Lannovy loděnice, buk lesní červenolistý v Dukelské ulici, duby U Špačků, u Nového Roudného a u Starohaklovského rybníka a lípa v Třebotovicích. park Na Sadech – parčík v centru města s kolonií havranů polních Obyvatelstvo České Budějovice byly k 1. lednu 2017 sedmým nejlidnatějším městem v České republice. Největšího počtu, 99 872 obyvatel, dosáhly České Budějovice v roce 1995. Podle sčítání roku 2011 už ale počet obyvatel města České Budějovice činil jen 93 883, což je za poslední desetiletí snížení o 3,5 tis. osob. Jde o projev suburbanizace, protože v okolních obcích se počet obyvatel značně zvýšil, a tedy v celém správním obvodu obce s rozšířenou působností České Budějovice celkově také. Tento správní obvod také zhruba odpovídá českobudějovické aglomeraci, v níž žije cca 170 tisíc obyvatel. Do vlastního města dojíždí 30 tisíc lidí za prací i za studiem. Složení obyvatelstva Drtivá většina budějovických obyvatel jsou Češi (94,9 % podle sčítání lidu 2001). Významnou etnickou menšinu tvoří Romové, kteří se ovšem většinou hlásí k české národnosti (oproti odhadovanému počtu necelých 2000 Romů se k romské národnosti přihlásilo v roce 2001 jen 125 obyvatel). Počet obyvatel slovenské národnosti (1,15 %) je pod celostátním průměrem. V minulosti byl významný podíl českých Němců. Poměr německého a českého obyvatelstva kolísal od založení Budějovic po asi 16. století, kdy Němci získali značnou převahu jak v celkovém počtu obyvatel, tak v řadách vedoucích představitelů města (nutno však dodat, že národnosti se až do 19. století obecně nepřikládal velký význam a asi nejvýraznější projev národnostního rozštěpení města spočíval v tom, že zaměstnávalo dva písaře, českého a německého). K výrazné politické a společenské polarizaci došlo až v polovině 19. století. Tehdy také začal klesat podíl Němců v Budějovicích díky vyšší porodnosti Čechů a zejména příchodu nových obyvatel z českého venkova, kteří v industrializovaném městě hledali práci coby dělníci. V roce 1880 se už poměr vyrovnal a v roce 1930 klesl podíl německého obyvatelstva na 14 %. Podle sčítání 1921 zde žilo v 2352 domech 44 022 obyvatel, z nichž bylo 22 878 žen. 35 577 obyvatel se hlásilo k československé národnosti, 7 006 k německé a 212 k židovské. Žilo zde 34 926 římských katolíků, 871 evangelíků, 4562 příslušníků Církve československé husitské a 1423 židů. Podle sčítání 1930 zde žilo v 3 122 domech 43 788 obyvatel. 36 252 obyvatel se hlásilo k československé národnosti a 6 681 k německé. Žilo zde 33 006 římských katolíků, 1 191 evangelíků, 6 278 příslušníků Církve československé husitské a 1 138 židů. Německá menšina přestala ve městě existovat po druhé světové válce, kdy byla drtivá většina obyvatel německé národnosti vysídlena do Rakouska či Německa. Druhou výraznou etnickou menšinu v historii města představovali Židé. První židovské rodiny se v Budějovicích usídlily v roce 1341, na počátku 16. století však byly Židům odebrány děti a dospělí vyhnáni z města. Až v roce 1849 byly státní i městské protižidovské restrikce zrušeny. Na přelomu 19. a 20. století činil podíl Židů mezi obyvateli města 4–6 %, pak výrazně klesl kvůli emigraci a patrně i opouštění židovského náboženství a zvyků v rámci asimilace s ostatním obyvatelstvem. Při sčítání lidu v roce 1930 se přihlásilo k židovské národnosti již jen 168 osob. Židovská menšina přestala ve městě existovat za druhé světové války, kdy se většina budějovických Židů stala obětí holokaustu a zbytek se rozprchl po světě. Na demografické složení Českých Budějovic má v akademickém roce výrazný vliv Jihočeská univerzita (v roce 2008 měla přes 11 000 posluchačů). Přespolní studenti bydlí na kolejích nebo si pronajímají byty především na blízkém sídlišti Máj, často v severozápadní části sídliště, kde jsou vzhledem k vyšší koncentraci sociálně slabých obyvatel nižší nájmy i ceny bytů. Náboženský život Jako v celé republice je většina obyvatel Českých Budějovic bez vyznání (58,6 % z 97 339 v roce 2001), dalších 12,6 % obyvatel při sčítání lidu v roku 2001 vyznání neuvedlo. Nejsilnějším náboženstvím je římskokatolická církev, k níž se hlásí 23,9 % obyvatel. Její pozici posiluje, že město je centrem českobudějovické diecéze a působí v něm několik katolických řádů a kongregací: salesiáni, petríni, tzv. petrinky a Školské sestry Notre Dame. (V historii byly ve městě zastoupeny i řády dominikánů, piaristů, redemptoristů, kapucínů a boromejek.) Významnou roli hraje katolické školství, které v Českých Budějovicích tvoří 2 mateřské, 1 základní škola a Biskupské gymnázium J. N. Neumanna; důležitá je také Teologická fakulta Jihočeské univerzity. Mimoto v Budějovicích působí Salesiánské středisko mládeže. Následují církev československá husitská (1180 členů), českobratrská církev evangelická (505), pravoslavná církev (146) a Svědkové Jehovovi (176). Církev bratrská sice není v Budějovicích příliš zastoupena, ale sídlí zde její samostatný sbor, jehož hlavní modlitebna je centrem pro celou oblast jižních Čech. Aktivní vyhledávání nových věřících pomocí podomních pochůzek ve městě provádějí ve velkém rozsahu Svědkové Jehovovi a zejména mormoni. V historii hrála významnou roli i židovská komunita, ovšem ta zanikla během holokaustu, a monumentální synagoga byla okupačními úřady zbořena. Její velký model je k vidění ve vstupní hale společnosti E.ON přímo naproti místu, kde stávala. Kultura, umění a turistika Městské divadlo se nazývá Jihočeské divadlo. Vedle činohry má i operní, loutkoherecký a baletní soubor. Významnou institucí je Galerie současného umění a architektury – Dům umění, která pořádá české a zahraniční krátkodobé výstavy výtvarného umění a architektury. Výstavním prostorem ve Wortnerově domě je ve městě zastoupena také Alšova jihočeská galerie v Hluboké nad Vltavou. Ve městě se nachází Jihočeské muzeum, Muzeum koněspřežky, Vodárenská věž, Budvar muzeum České Budějovice, plavby po Vltavě a Malši, vyhlídka z Černé věže, Dominikánský klášter a Muzeum energetiky. Významným místem je i Výstaviště České Budějovice, kde se pořádá mnoho důležitých a velkých akcí. Mezi tradiční a pravděpodobně nejznámější patří Země živitelka. Dále se jedná o výstavy jako např. Hobby, Gastrofest, Pivní slavnosti, FreshFestival či hudební koncerty. I díky spojení města a Turistické oblasti Budějovicko se zde koná největší setkání a vzdělávání odborníků v jižních Čechách – konference Travelcon. V blízkém okolí Budějovic leží: město Hluboká nad Vltavou s jedním z nejnavštěvovanějších českých zámků, obec Hosín se známým kostelem svatého Petra a Pavla, město Rudolfov se svou hornickou minulostí a s naučnou stezkou v okolí, obec Dobrá Voda u Českých Budějovic s barokním kostelem Panny Marie Bolestné. Turistické atraktivitě města odpovídá velké množství hotelů a penzionů; známý Grandhotel Zvon stojí přímo na náměstí. Severně od centra stojí Hotel Clarion, výšková stavba z r. 1982 pojmenovaná původně Gomel podle ruského názvu družebního běloruského města Homel. V srpnu 2008 představil Jan Kaplický návrh koncertní síně. Mělo se jednat o největší moderní stavbu ve městě. V roce 2020 však bylo rozhodnuto, že stavba nebude realizována. V rámci organizace cestovního ruchu v Jihočeském kraji, kterou má na starosti Jihočeská centrála cestovního ruchu, spadají České Budějovice do turistické oblasti Českobudějovicko-Hlubocko. Na přelomu roku 2017/2018 byl spuštěn nový turistický web města České Budějovice – www.budejce.cz. Název webu vychází z charakteristického pojmenování tohoto města místními obyvateli. Městská správa a politika České Budějovice jsou statutární město s magistrátem a primátorem. Zastupitelstvo města má 45 členů, rada dohromady 11. České Budějovice bývaly dlouho baštou ODS. Zvítězila ve všech komunálních volbách od r. 1994, kdy měla primátora. V letech 1998–2002 však byla v opozici, neboť se proti ní sjednotily KDU-ČSL, ČSSD, US a KSČM, které tak ovládly vedení města (na čemž nic nezměnily ani mimořádné volby v červnu 1999, vyvolané hromadnou rezignací 16 zastupitelů ODS v prosinci 1998). Po volbách 2002 ODS uzavřela koalici s KDU-ČSL, které zůstal primátor; učinila tak i v roce 2006, kdy získala těsnou většinu v zastupitelstvu (23) a primátora. ODS dlouhodobě dominovala i ve volbách de Sněmovny a senátních volbách (obvod č. 14, zahrnuje i východní část budějovického okresu a západní cíp jindřichohradeckého, volby r. 2000 atd.), Jiří Pospíšil zde byl zvolen třikrát za sebou (1996, 2000 a 2006). ODS v Budějovicích a přilehlých městech zvítězila dokonce i v jinak všeobecně neúspěšných volbách do krajských zastupitelstev v roce 2008, ani to ovšem nezabránilo její celkové porážce v rámci Jihočeského kraje. V roce 2010 došlo v Českobudějovické ODS k rozkolu, primátor za ODS Juraj Thoma by odvolán, pak ale založil nové politické uskupení Občané pro Budějovice (OPB), se kterým vyhrál následně komunální volby. Po sestavení koalice s ČSSD (5 členů v radě města), TOP09 (2 členy) a OPB (4 členové), byl Thoma opět zvolen primátorem. V letech 2014–2022 byl primátorem Jiří Svoboda za hnutí ANO. Od roku 2022 je primátorkou Dagmar Škodová-Parmová (ODS). Členění města Do 19. století Ve 14. a 15. století je doloženo členění města na čtyři čtvrti, které se nazývaly podle některého místního bohatého měšťana, později byly označeny čísly I-IV. I – Pacovského čtvrť (Quartale Paczaueri) – jižní část, jižně od náměstí a dnešních ulic Radniční a Karla IV. II – Rychtářova, později Prundlova čtvrť (Quartale Judicis / Prundlini) – západně od náměstí a Krajinské ulice III – Dratlinova, později Píseckého čtvrť (Quartale Dratlini / Pieskeri) – severně od náměstí, mezi Krajinskou a dnešní U Černé věže IV – Weissova či Steflova čtvrť (Quartale Stephlini - podle Štěpána Weise) – severně od dnešní ulice Karla IV. a východně od U Černé věže. Tento stav vydržel až do konce 18. století, i když některé domy byly uváděny dle vlastníka v jiné čtvrti, než skutečně stály. Tou dobou byla zaváděna popisná čísla, která převzala orientační i evidenční funkci. 19. století – polovina 20. století Kolem města postupně vznikala předměstí, převážně kolem hlavních cest: Svinenské později Vídeňské; Linecké a Pražské. V roce 1851 městský výbor stanovil, že se město České Budějovice skládá z vlastního města a předměstí. Díky vybudování železničního uzlu ve městě vzrůstal počet obyvatel a tak dne 8. června 1875 došlo k rozdělení města na čtyři okrsky, což podle listu Budweiser Kreisblatt stanovilo základ budoucí „Velkým Budějovicím“: I – vnitřní město II – Pražské předměstí III – Vídeňské předměstí IV – Linecké předměstí Po vzniku samostatného Československa bylo toto členění oficiálně zrušeno, ale výměra města se nezměnila. K roku 1930 ve vnitřním městě žilo 5180 obyvatel, na Lineckém předměstí 6582, na Vídeňském předměstí 13 601 a na Pražském předměstí 18 425 obyvatel. Zástavba se postupně zahušťovala, nejprve nejvíce na Pražském, později i na Vídeňském a Lineckém předměstí. V letech 1913-27 bylo postaveno větší množství domů v dnešním Pětidomí, v letech 1922-25 byla postavena Havlíčkova kolonie, kolem roku 1925 i vilová čtvrť u nemocnice. V roce 1929 začala vznikat nová kolonie, které se začalo říkat Husova. Do roku 1938 srostlo Linecké předměstí s Rožnovem a vznikla vilová čtvrť u Otýlie. Již koncem 19. století vzniklo na katastru Vráta dnešní Nové Vráto, na katastru Hodějovic Nové Hodějovice, na hranici Suchého Vrbného Nové Mladé, dále vznikalo Nové Roudné (kolonie Na Hraničkách), Nová Pohůrka, a Holanské domky (Nové Hlinsko). V letech 1925-6 pak i Nový Rožnov. Také se rozrůstaly okolní osady, jako např. hrdějovické Nemanice. Po druhé světové válce byly přejmenovány předměstí na Brněnské (Vídeňské), Krumlovské (Linecké) a nově pojmenováno vznikající Plzeňské předměstí. Velké Budějovice Součástí městské aglomerace tehdy byly i Čtyři Dvory, Kněžské Dvory, Mladé, Nemanice, Rožnov a Suché Vrbné, které ale až do roku 1952 zůstaly samostatnými obcemi. Statistická ročenka z roku 1938 do českobudějovické aglomerace, v níž k roku 1930 žilo 56 tisíc obyvatel, ovšem započítala jen Čtyři Dvory, Mladé, Rožnov a Suché Vrbné. Již v roce 1929 se objevila v novinách první úvaha o připojení některých obcí k městu, prakticky se však debata začala až po roce 1945. V lednu 1946 byli na jednání pozváni zástupci obcí Adamov, České Vrbné, Čtyři Dvory, Dubičné, Dobrá voda, Hrdějovice, Kněžské Dvory, Mokré, Pohůrka, Rožnov, Roudné, Srubec, Suché Vrbné, Šindlovy Dvory a Vráto. V květnu 1951 bylo rozhodnuto podat na ministerstvo návrh na připojení obcí Čtyři Dvory, Dobrá Voda, Kněžské Dvory, Litvínovice, Mladé, Pohůrka, Suché Vrbné a Nové Vráto. Od začátku 1952 došlo k rozšíření města o tyto obce. V roce 1954 se osamostatnily Litvínovice a od Hrdějovic byly připojeny Nemanice a České Budějovice byly od tohoto roku rozděleny na 10 osad: 1 – České Budějovice, 2 – Čtyři Dvory, 3 – Kněžské Dvory, 4 – Nové Vráto, 5 – Suché Vrbné, 6 – Dobrá Voda, 7 – Pohůrka, 8 – Mladé, 9 – Rožnov, a 10 – Nemanice, v obvodech 2-10 měly působit obvodní národní výbory. V roce 1963 se od města odpojily Hlinsko a Vráto, naopak byly připojeny Nové Hodějovice a městské obvody byly přečíslovány: 1 – České Budějovice, 2 – Čtyři Dvory, 3 – Dobrá Voda, 4 – Kněžské Dvory, 5 – Mladé, 6 – Nemanice, 7 – Nové Hodějovice, 8 – Nové Vráto, 9 – Pohůrka, 10 – Rožnov, a 11 – Suché Vrbné. V roce 1967 se projednávala žádost o připojení Borku, který si od připojení k městu sliboval zavedení městské dopravy. Dopravní podnik však neměl dostatečnou kapacitu, proto byla žádost postoupena na okres, kde byla zamítnuta a Borek se tak k Budějovicím nikdy nepřipojil. V roce 1970 došlo k územní reorganizaci, stávajících 11 částí bylo zrušeno a město bylo od 1. října nově rozděleno na 7 číslovaných částí a jim odpovídající katastrální území. Toto členění platí podnes, později připojené obce už byly sice připojeny k číslovaným částem, ale jejich katastrální území zůstala. V roce 1976 byly 30. dubna k městu připojeny Haklovy Dvory a Zavadilka, 1. července 1980 České Vrbné a od 1. července 1985 Třebotovice a Kaliště, které tvoří exklávu města. Na konci 60. let bylo postaveno první sídliště – U Pekárenské, dále v 60. letech vzniklo sídliště Pařížské komuny (dnes Staroměstské či Pražské, v roce 1974 bylo částečně dokončeno a pojmenováno sídliště Vítězný únor (dnes Šumava), v roce 1975 sídliště Vltava a v roce 1979 sídliště Máj. K jedinému zmenšení rozlohy města došlo 24. listopadu 1990, kdy se osamostatnila Dobrá Voda. Současnost Město se v současnosti skládá ze sedmi místních částí na 11 katastrálních území. Dvě z nich, Kaliště a Třebotovice tvoří exklávu. České Budějovice 1 (k. ú. České Budějovice 1) – vnitřní město – městská památková rezervace, Sokolský ostrov České Budějovice 2 (k. ú. České Budějovice 2, České Vrbné a Haklovy Dvory) – Čtyři Dvory, sídliště Máj, sídliště Šumava, sídliště Vltava, Zavadilka České Budějovice 3 (k. ú. České Budějovice 3) – Pražské předměstí, Kněžské Dvory, Nemanice České Budějovice 4 (k. ú. České Budějovice 4) – Husova kolonie, Nové Vráto České Budějovice 5 (k. ú. České Budějovice 5, Kaliště u Českých Budějovic, Třebotovice) – Pětidomí, Suché Vrbné, Nové Hlinsko, Pohůrka České Budějovice 6 (k. ú. České Budějovice 6) – Vídeňské předměstí (České Budějovice), Havlíčkova kolonie, Mladé, Nové Hodějovice České Budějovice 7 (k. ú. České Budějovice 7) – Střelecký ostrov, Linecké předměstí, Rožnov, Nové Roudné Od 24. listopadu 1990 jsou Budějovice statutární město, ale nemají žádnou městskou část; v roce 1991 bylo předloženo 6 návrhů na rozdělení města až na 12 obvodů, ale nebyl přijat ani jeden. Dodnes se nejčastěji se uvažuje o vlastní samosprávě levého břehu Vltavy (České Budějovice 2-Čtyři Dvory). Městem pohlcené obce S postupným rozrůstáním města se zástavba blížila k okolním obcím. O případném sloučení se mluvilo od 30. let 20. století, ale až v roce 1952 byly vládním nařízením k Budějovicím připojeny Čtyři Dvory, Dobrá Voda, Kněžské Dvory, Litvínovice, Mladé, Pohůrka, Rožnov, Suché Vrbné a Vráto (včetně osad Nové Vráto a Hlinsko). V roce 1954 se připojily Nemanice a opět se osamostatnily Litvínovice, Vráto a Hlinsko následovaly roku 1960. V roce 1963 byly pohlceny Nové Hodějovice, následně 1976 Haklovy Dvory a konečně roku 1980 České Vrbné, Třebotovice a Kaliště. Naposledy se osamostatnila v roce 1990 Dobrá Voda u Českých Budějovic. Justiční instituce Ve městě sídlí Krajský soud v Českých Budějovicích, jehož působnost se vztahuje na území celého původního Jihočeského kraje, a Okresní soud v Českých Budějovicích. K těmto soudům přísluší krajské a okresní státní zastupitelství. V budově justičního paláce sídlí vedle krajského soudu také Vazební věznice České Budějovice s ubytovací kapacitou 242 míst. Z těchto míst je 96 vyhrazeno pro obviněné ve vazbě a 146 pro odsouzené ve výkonu trestu odnětí svobody. Doprava Železniční doprava České Budějovice jsou napojeny na tyto železniční tratě: Plzeň – České Budějovice je v jízdním řádu pro cestující označená v úseku Plzeň–Strakonice číslem 191, v úseku Strakonice – České Budějovice číslem 190, České Budějovice – Černý Kříž (v jízdním řádu pro cestující označená číslem 194), České Budějovice – Summerau (v jízdním řádu pro cestující označená číslem 196) je vedena zhruba v trase bývalé koněspřežné dráhy České Budějovice – Linec; trať Je součástí IV. tranzitního železničního koridoru, České Budějovice – Gmünd (v jízdním řádu pro cestující označená číslem 199), Praha – České Budějovice (v jízdním řádu pro cestující označená číslem 220) je součást IV. tranzitního železničního koridoru, který vede z Německa přes Prahu do Rakouska. Rychlíky Praha – České Budějovice zde jezdí v hodinovém taktu a jízdní doba do stanice Praha hlavní nádraží činila v roce 2012 2 h. 36 min. se šesti mezilehlými zastávkami. Před rozestavěním železničního koridoru byla jízdní doba i kratší (např. 2 h 12 min. se zastavením pouze v Táboře roku 2003), po dokončení se počítá se zkrácením jízdní doby rychlíku ke 2 hodinám a nejrychlejšího vlaku až k 1,5 hodiny. Letecká doprava Jihozápadně od města v katastru obce Planá leží veřejné vnitrostátní a neveřejné mezinárodní Letiště České Budějovice. Je to bývalé vojenské letiště kategorie 4C, u něhož je po výstavbě terminálu (výstavba terminálu začala v prosinci 2017) realizováno civilní mezinárodní využití (pouze charter lety realizovány společností Smartwings). Poblíž města je také menší letiště Hosín, kde sídlí Aeroklub České Budějovice. Má jednu asfaltovou dráhu a je využíváno především pro rekreaci. Vodní doprava Od roku 2017 jsou České Budějovice napojeny na evropskou síť vodních cest splavnou Vltavou s tím, že v Týně nad Vltavou je most, pod kterým neprojedou lodě vyšší, než 3 m; plavební zařízení vodní nádrže Orlík pro lodě do výtlaku 300 tun není dokončeno a dosavadní technické zařízení umožňuje překonat přehradní hráz jen lodím, které jsou široké do 3 metrů a které váží do 3,5 tun. Velikost lodí je omezena plavebními komorami o velikosti 45 x 6 m a maximální tonáží 300 tun. V centru Českých Budějovic se nachází přístaviště Lannova loděnice, v místní části České Vrbné je umístěn hlavní městský přístav pro rekreační a osobní lodě. Silniční doprava Českými Budějovicemi prochází tři evropské silnice s označením E. Součástí svropské silnice E55, která spojuje Prahu s Českými Budějovicemi a Lincem je dálnice D3 a siilnice I/3. Silnice I/20, pro kterou platí mezinárodní označení E49 a která spojuje České Budějovice s Plzní a dále na Německo.Silnice I/34 má dva statuty E49 a E551; tato silnice vede z Budějovic na Humpolec jako E551 a u Třeboně odbočuje jako E49 na Vídeň. Městem prochází silnice I. třídy číslo 3, 20 a 34, II. třídy 156 a 157. Přes České Budějovice vede dálková cyklistická trasa EV7, která je součástí sítě evropských cyklotras EuroVelo. Autobusové spoje (stav v roce 2018) Přímé spojení s Prahou v roce 2018 zajišťovaly autobusy RegioJet, Flixbus a také M express ve spolupráci s LEO Express pod obchodním názvem LEO Express Easy. Několik spojů provozovala také Arriva Praha a GW Bus. Některé spoje končily v Praze Roztylech, autobusy RegioJet Na Knížecí (Anděl) a dvě linky Flixbus vždy na ÚAN Florenc. Jedna z těchto linek jezdila přes Tábor a Prahu Roztyly, druhá přes Písek a Prahu Na Knížecí. Autobusy LEO Express Easy na pražské hlavní vlakové nádraží a ÚAN Florenc. České Budějovice a Prahu spojovaly také mezinárodní linky z Mestre (Benátky, Itálie), Solnohradu, Lince a Berlína. Městem projížděly také další mezinárodní autobusové spoje, v roce 2018 např. spoj z Košic přes Budapešť a Vídeň do Horní Plané. Městská hromadná doprava Městská hromadná doprava vznikla v Budějovicích v roce 1909 zavedením tramvajové (k nádraží, první předváděcí jízda byla již 2. prosince 1908) a trolejbusové (ke hřbitovu) dopravy. První tramvajová trať byla označena P a vedla asi 3 kilometry od nádraží přes Pražské předměstí k dělostřeleckým kasárnám. V roce 1910 byla přidána druhá označená L na předměstí Linecké. Protože se do systému zvláště přes válku neinvestovalo, v roce 1950, ačkoliv existovaly plány na rozšíření sítě, tramvajová doprava zanikla. Trolejbusy ji začaly nahrazovat již od roku 1946, avšak provoz vydržel jen do roku 1971. Městská autobusová doprava v Českých Budějovicích byla postupně rozšiřována a v roce 1988 měly tratě cca 200 km. V roce 1991 byla síť trolejbusů znovu obnovena a přes finanční obtíže postupně rozšiřována. Trolejbusy v roce 2014 zajišťovaly dopravu na 6 denních a 2 nočních linkách o celkové délce 70,2 kilometru, autobusy na čtrnácti linkách o celkové délce 164,2 km a zajížděly i do některých vzdálenějších obcí, které jsou zařazeny do vnějších tarifních pásem. Od roku 2022 vzniká integrovaný dopravní systém zahrnující zpočátku České Budějovice a okolí a postupně další části Jihočeského kraje. Školství, věda a výzkum Ve školním roce 2004/2005 působilo v Českých Budějovicích 27 mateřských škol (24 státních, 2 katolické a 1 soukromá; celkem 2465 dětí), 19 základních škol (18 státních a 1 katolická; 9458 žáků), 6 základních uměleckých škol (4 státní a 2 soukromé; 2700 žáků), 19 středních odborných škol či učilišť (13 státních a 6 soukromých; 8 180 žáků), 7 gymnázií (4 státní, 2 soukromá a 1 katolické; 2899 studentů), 6 vyšších odborných škol (1241 studentů) a 3 vysoké školy (Jihočeská univerzita s více než 13.000 studenty a cca 700 pedagogy, Vysoká škola evropských a regionálních studií s 240 studenty a čerstvě vzniklá Vysoká škola technická a ekonomická v Českých Budějovicích s asi 3500 studenty). Ve městě sídlí pět ústavů Biologického centra Akademie věd České republiky: Entomologický ústav, Hydrobiologický ústav, Parazitologický ústav, Ústav molekulární biologie rostlin a Ústav půdní biologie. Významné podniky Budějovický Budvar – pivovar Budějovický měšťanský pivovar – pivo Samson Mondi Bupak – vývoj, výroba a prodej vlnité lepenky a obalů z vlnité lepenky GAMA – vývoj, výroba a prodej spotřebního zdravotnického materiálu, laboratorních a veterinárních produktů z plastů Gamex – výroba potravinářských obalů Jihočeské tiskárny – výroba etiket a papírových obalů Koh-i-noor Hardtmuth – výroba školních a kancelářských potřeb Madeta – mlékárny Motor Jikov – strojírenská výroba, tlaková slévárna, slévárna litiny, nástrojárna Robert Bosch – vývoj a výroba komponent motorů pro osobní automobily Slévárna České Budějovice Lokální média V Českých Budějovicích mají redakce všechna regionální média Jihočeského kraje. Vysílá zde několik rozhlasových stanic: Český rozhlas České Budějovice, Hitrádio Faktor (dříve Rádio Podzemí), Rádio Gold, Eldorádio, Rockrádio Gold a Kiss Jižní Čechy. Nejvýznamnějšími novinami je Českobudějovický deník (do r. 2006 Českobudějovické listy). V Budějovicích má oblastní redakci Česká televize a působí zde několik malých soukromých televizních společností, poskytujících služby větším soukromým televizím. Území města plně pokrývá lokální DVB-T multiplex společnosti Gimi, ve kterém mimo jiné vysílá stejnojmenná jihočeská regionální televize. Českobudějovicko je jednou ze dvou oblastí v České republice s lokálním multiplexem. Sport České Budějovice mají zastoupení v nejvyšších celostátních soutěžích v ledním hokeji, fotbale a volejbalu. Chloubou budějovického sportu je především volejbalový klub Jihostroj České Budějovice. V roce 2000 získal jeho mužský tým svůj první mistrovský titul a od té doby je lídrem českého mužského volejbalu. V roce 2019 si připsal již desátý titul. Kraluje tak s odstupem historické tabulce české nejvyšší soutěže. V roce 1998 se probojoval do Final Four Poháru CEV. Klub vznikl v roce 1995, ale navazuje na tradici Škody České Budějovice založené v roce 1968. Své domácí zápasy hrají volejbalisté ve Sportovní hale Stromovka, která má kapacitu 2500 diváků. Jeden mistrovský titul má na svém kontě i hokejový klub Banes Motor České Budějovice, a to ze sezóny 1950/51. V sezóně 1980/81 skončil na druhém místě. Dvě stříbra má i z předligového Mistrovství Československa (1930, 1935). Své domácí zápasy odehrává v Budvar aréně s kapacitou 6 421 diváků. Na jaře 2013 se vedení klubu, tehdy nesoucího název HC Mountfield, dostalo do zásadního sporu s pivovarem Budvar a s městem České Budějovice. Licence pak byla převedena do Hradce Králové. Skupina bývalých českobudějovických hráčů v čele s Radkem Bělohlavem se s koncem hokeje v Budějovicích nechtěla smířit. Odkoupila druholigovou licenci Hradce a získala podporu budějovické radnice, která vlastní Budvar arénu. Fanoušci v anketě prosadili návrat k názvu Motor, pod nímž hokejisté hráli v letech 1965-1991. V sezóně 2020/21 se Motor vrátil do nejvyšší české soutěže. Legendárním hokejistou slavné éry 50. let byl František Mizera, mistr světa z roku 1949. Hvězdami 70. let byli Miroslav Dvořák nebo Jaroslav Pouzar, světoví šampioni z let 1976 a 1977. Lídrem silného mužstva 80. let byl Jiří Lála, mistr světa z roku 1985. Osobnostmi 90. let byli například Radek Ťoupal nebo Radek Bělohlav, mistr světa z roku 1996. Později to byl Václav Prospal, mistr světa z let 2000 a 2005. Ikonou města je i fotbalový klub Dynamo České Budějovice. Do nejvyšší soutěže prvně nahlédl v sezóně 1947/48, podruhé si účast vybojoval v roce 1985 a od té doby patří k pravidelným účastníkům. Nejlepšími výsledky byla dvě šestá místa v sezónách 1993/94 a 1996/97. Klub hraje na Fotbalovém stadionu Střelecký ostrov. Po rekonstrukci v roce 2003 pojme 6 681 diváků. Hostil také jedno utkání české reprezentace. Ta zde 29. března 2011 odehrála kvalifikační zápas na Mistrovství Evropy 2012, a to s Lichtenštejnskem. Nejslavnějšími hráči, kteří oblékali budějovický dres, jsou Jiří Němec a Karel Poborský, oba vicemistři Evropy z roku 1996. Další významné kluby TJ Sokol České Budějovice (atletika, korfbal, badminton) FBC Štíři Č. Budějovice (florbal) RC České Budějovice (ragby) Hellboys České Budějovice (americký fotbal) BSK Tigers České Budějovice (basketbal) TJ Lokomotiva České Budějovice (házená, kuželky) SK Pedagog České Budějovice (stolní tenis, hokejbal) LTC České Budějovice (tenis) TJ Dynamo České Budějovice (nohejbal) TJ Meteor České Budějovice (pozemní hokej) Budějovické barakudy (kriket) 3SB České Budějovice (ultimate frisbee) SKVS České Budějovice (slalom na divoké vodě) Bruslařský klub České Budějovice (krasobruslení) QCC České Budějovice (šachy) KOH-I-NOOR České Budějovice (plavání) Podvodní rugby PF České Budějovice (podvodní ragby) Ve městě též existuje řada sportovních zařízení poskytujících služby veřejnosti (atletický stadion, Plavecký stadion). Plavecký stadion z roku 1971 disponuje padesátimetrovým krytým bazénem, skokanským bazénem, saunami, venkovní plovárnou a dětským bazénem. Po modernizaci v roce 1998 přibyl krytý tobogán a po další modernizaci v roce 2017 vířivka. Pokud jde o méně známé sporty, v Českých Budějovicích působí 1. český a dlouhou dobu jediný oficiální klub podvodního hokeje v zemi, který pod jménem Serrasalmus (což je vědecké pojmenování pro rod piraní) založili na přelomu 20. a 21. století členové Klubu sportovního potápění při Jihočeské univerzitě. Klub je zároveň oficiálním týmem ČR, kterou reprezentuje na mezinárodních turnajích. Hřiště ve Stromovce bylo v roce 2020 nejoblíbenějším hřištěm pro Discgolf v České republice. A v roce 2021 na něm Budweis Discgolf Club uspořádal MČR. Osobnosti Hirzo z Klingenbergu (?–1275), dvořan Přemysla Otakara II., lokátor města Vojtěch Jírovec (1763–1850), hudební skladatel Jan Valerián Jirsík (1798–1883), biskup českobudějovický a zakladatel českobudějovického českého školství – Gymnázium Jana Valeriána Jirsíka Vojtěch Lanna starší (1805–1866), průmyslník a podnikatel sv. Jan Nepomuk Neumann (1811–1860), biskup philadelphský Václav Klement Petr (1856–1901), kněz a řeholník, zakladatel řádu petrínů Adolf Träger (1888–1965), malíř Eduard Kohout (1889–1976), herec Norbert Frýd (1913–1976), spisovatel Patroni a ochránci Českých Budějovic Za patrony Českých Budějovic jsou považováni: svatý Mikuláš, jemuž je zasvěcena katedrála svatého Mikuláše panna Maria Budějovická, jejíž obraz přinesl měšťan a kupec Václav v roce 1410 z Itálie (umístěn byl nejprve na oltáři u sloupu a poté v severní kapli kostela Obětování panny Marie, kterou pro tento účel nechal zrestaurovat Baltasar de Marradas) svatý Auracián, mučedník, jehož ostatky byly do města doneseny roku 1635 Za ochránce Českých Budějovic byli (především v barokní době) krom sv. Mikuláše, panny Marie Budějovické a svatého Auraciána dále považováni: svatý Dominik, zakladatel Řádu bratří kazatelů (Dominikánů), kteří působili v klášteře na současném Piaristickém náměstí František z Assisi, k němuž se hlásil Řád menších bratří kapucínů (Kapucíni), kteří působili v klášteře při kostele svaté Anny Tuto pětici ochránců uvádí například raně barokní verze obrazu Panny Marie Budějovické z roku 1677. Zvon Bumerin z roku 1723 vyobrazuje krom svatého Mikuláše, svatého Auraciána a Panny Marie Budějovické též svatého Donáta. Jako patronky města jsou dále uváděny i svaté Konkordie a Otýlie. Jméno svaté Otýlie bylo s Budějovicemi spojeno v roce 1891, kdy nechal starosta města Josef Kneissl na počest své zesnulé manželky Otýlie upravit obřadní síň na novém hřbitově na kapli zasvěcenou stejnojmenné světici. Ostatky svaté Konkordie byly v Českých Budějovicích (v roce 1951 v kapli Smrtelných úzkostí Páně a poté v katedrále svatého Mikuláše) uloženy v letech 1951–1969. Jako ochránci města před morem byli krom patronů zpodobňováni: svatý Roch svatá Rozálie svatý Šebestián Rozsah a chápání patronátu se postupem času měnilo, takže zdroje a historické dokumenty nemusejí být jednotné. Například pamětní listina sepsaná po restaurování českobudějovické katedrály v roce 1912 uvádí svatého Mikuláše jako patrona chrámu, kdežto svatého Auraciána jako patrona města. V době fungování kláštera na Piaristickém náměstí (především pod správou dominikánů, tj. do roku 1785), byl uctíván též blahoslavený Jindřich Librarius, zakladatel a první převor kláštera. Patrony českobudějovické diecéze jsou svatý Mikuláš, svatý Jan Nepomucký a svatý Jan Nepomuk Neumann. Ochráncem a neoficiálním patronem města nazývá historik Jan Müller biblického Samsona zpodobněného na vrcholu Samsonovy kašny vprostřed náměstí Přemysla Otakara II. Partnerská města Statutární město České Budějovice udržuje partnerství s pěti zahraničními městy, a to jak na oficiální úrovni, tak i prostřednictvím vzájemných kontaktů mezi místními spolky a organizacemi. Linec, Rakousko Lorient, Francie Nitra, Slovensko Pasov, Německo Suhl, Německo Odkazy Reference Literatura Encyklopedie Českých Budějovic, Statutární město České Budějovice a NEBE s. r. o., České Budějovice 2006, 2. opravené a rozšířené vydání () Související články Mariánské náměstí (České Budějovice) Opevnění Českých Budějovic Seznam měst v Česku podle počtu obyvatel Seznam představitelů Českých Budějovic Externí odkazy České Budějovice – oficiální stránka města České Budějovice "Budějce"- oficiální turistická stránka Český rozhlas České Budějovice – informace z regionu Informace o archeologických průzkumech v centru města Jihočeské divadlo v Českých Budějovicích České Budějovice na oficiálním portálu České republiky Virtuální prohlídka Města v Čechách Města v okrese České Budějovice Statutární města v Česku Okresní města v Česku Obce s rozšířenou působností Obce s pověřeným obecním úřadem Obce v okrese České Budějovice Sídla na Vltavě Krajská města v Česku Univerzitní města v Česku Sídla v Českobudějovické pánvi Český lev ve znaku Horní města v Česku Vzniklo 1265 Vzniklo ve 13. století Městské památkové rezervace v Jihočeském kraji Sídla na Malši


Dobrý den, jedná se určitě o hemoroidy, cojsou uzlovitě rozšířené cévní pleteně v oblasti konečníku a... Celá odpověď


14. 9. 2012 Die by the Sword Povinný úvod - určitě všichni víme, že ovládání her pohybem nevzniklo společně s Nintendem Wii, ale má svoje kořeny už na automatech v sedmdesátých letech. Nejedna společnost vyráběla nejrůznější periferie, které měly za úkol hráče více vtáhnout do děje a vyžadovat po něm fyzické úkony. Je to mimochodem celkem dobrý námět na článek, jak moc absurdní systémy vůbec někdy vznikaly. Tak jako tak ale zároveň víme, že pro hráče je podstatná nejen kvalita odezvy hry, ale mnohdy také cena a podpora dané periferie. Z toho důvodu se nakonec většina hráčů uchyluje k tradičním metodám ovládání, jako jsou gamepady, joysticky, klávesnice a myši. Avšak i zde můžeme pozorovat vliv "pohybového ovládání", jakési pokusy vzbudit v hráči pocit, že jeho pohyb prsty má za následek přímou odezvu pohybu na obrazovce. Zde můžeme započítat všelijaké hrátky s fyzikou, golfové simulátory, některé bojové hry, hry s porcí quick time eventů a tak dále. Je ale jenom jedna hra, která naprosto vybočuje svým konceptem a přináší "realistické" ovládání paží postavy za pomocí myši. Řeč je pochopitelně o Die by the Sword. Je to zajímavá hra. Totiž - její obsah 1000 není zas tak moc zázračný, veškerý hype před vydáním se točil jedině a pouze okolo termínu VSIM. Ve své době hra pak zapadla pro popularitu žánru third person akčních her, kde dominoval zejména Tomb Raider, ale obecně bychom okolo roku 1998 napočítali jistě desítky konkurenčních titulů s různou kvalitou. Bohužel - Die by the Sword nebyl zas tako dobrou hrou, aby se prosadil. Přesto se nebojím říci, že právě díky ovládání patří mezi nejzajímavější. Koncept běhání s postavičkou po jeskyních a vraždění nepřátel je starší, než lidstvo samo. Na tom se nedá nic moc extra vymyslet. Grafika je na svou dobu sice velice slušná a design v zásadě neurazí, přesto hra vypadá prostě fádně a okoukaně. V pohybu ale brzy zjistíte, že ovládací schéma není jen marketingový výmysl, ale že to má skutečně svůj účel. Totiž Die by the Sword je jedna z těch her, kde ovládáme horní část těla nezávisle na té dolní. Čili zatím co nožky našeho hrdiny běhají a skáčou v různém směru, ručky téhož hrdiny mohou rotovat ve všech realistických úhlech (tím pádem se natáčí celý trup), včetně možnosti useknout si vlastní hlavu (teoreticky). Samotná realizace tohoto konceptu spočívá v namapování dvou os pohybu na myš. Pak stačí jen uváženě myší hýbat a hnedle vidíme odpovídající reakci našeho hrdiny. Žádné předdefinované animace, ale naprostá svoboda pohybu. V tomto směru je Die by the Sword skutečně dokonalý. Línější z nás si mohou ekvivalentní pohyby rukou namapovat na numerickou klávesnici, kdežto ti nejméně líní mohou použít editor na komba, který je vlastně jakýmsi záznamem makra, které lze pak vyvolat jedinou klávesou. Editor byl ale celkem komplikovaný a komplexní zároveň a nikdy jsem do něj nepronikl. Hlavní otázka je: jak se Die by the Sword hraje? Překvapivě to není takový zmatek, jak by se na první pohled mohlo zdát. Když si člověk na specifické ovládání zvykne (a jelikož nejde o takové peklo, jako třeba ve hře Trespasser, tak si člověk zvykne celkem rychle), začně slabší nepřátele nejen cíleně zabíjet, ale také jim cíleně usekávat ruce (ty pak jde zvednout a použít místo zbraně), či později hlavy. Křivka obtížnosti jde celkem pomalu nahoru, takže máme možnost si osvojit základní taktiky. Element "pohybového" ovládání skutečně přináší do hry trochu jiný typ atmosféry, než u jakékoliv jiné podobné hry. Skutečně jsem měl pocit, že mám pod kontrolou ostří meče, až jsem si říkal, že podobný systém by byl naprosto ideální pro nějakou Star Wars hru. Možnost přenášet pohyb 1:1 do hry je svým způsobem fascinující zkušenost, na tu dobu. Podobně, jako Nintendo Wii, je realizace tohoto schématu pomocí základního ovládacího hardwaru velkým plus. Samo 1000 zřejmě, že technicky vzato je mnohem dokonalejší třeba Move nebo i Kinect, ale na rok 1998 je to úctyhodná práce. Nedivím se, že propagační materiály se točily jenom okolo VSIM a nic moc ničeho jiného. Příběh? Pche. Level design? Chm. Poselství? K čemu? Pro hráče, kterým VSIM není po chuti je zde také arcade režim, který simplifikuje hru na mačkání předdefinovaných útoků na numerické klávesnici. Hra se tak smrskává v zuřivé mačkání tlačítek, kdy sice pořád vidíme realistiký pohyb meče se vším, co k tomu patří, ale celá pointa hry je pak poněkud v pozadí. Zároveň ale nechtěně vyplyne jeden nešvar hry, který se týká jejího jádra. Nevadí mi, že hra má ohraný příběh o záchraně své milé ze spárů záporáků. Nevadí mi, že jeskyně jsou designované šílencem. Nevadí mi, že náplň hry mimo souboj je jenom mačkání pák. Die by the Sword je přeci hra o šermování a to je to hlavní - VSIM je toho důkazem. Bohužel, právě v arcade režimu přijdete na to, že šermování je svým způsobem vlastně odfláknuté. Nejde o samotné ovládání, to je v pořádku. Jde o to, že na 99% nepřátel platí jeden útok. Nejsou zde žádné opravdové šavlovačky, jiskření čepelí o sebe, odrážení šípů mečem. Na to je ovládání prostě příliš těžkopádné a pomalé. A aby hra byla hratelná, jsou i nepřátelé patřičně zpomalení (nikoliv opticky), abychom to mohli v pohodě stíhat. Jenže právě toto odhalí slabinu hry - stačí se naučit jeden útok a máme na 99% vyhráno. To poněkud shazuje vyznění hry. Autoři nezvládli nadesignovat dostatečně zajímavé nepřátele, u kterých by mělo smysl používat širokou (de facto neomezenou) škálu pohybů. Tím nechci říci, že by hra byla lehká, či že nemá smysl ji hrát. Jenom člověku někde v třetím levelu dojde, že většinu situací lze vyřešit mnohem jednodušeji, přestože ne nutně elegantněji. Je to zkrátka moc práce s myší na to, že potřebujeme sejmout goblina. Samozřejmě pozdější nepřátelé bývají mrštnější nebo třeba větší, ale to jen podtrhuje problém hry. Chcete-li mít jistotu, naučte se mačkat 5 na numerické klávesnici a máte povětšinou vyhráno. Asi nejvíce si lze pohybové ovládání užít v režimu arény, kdy proti sobě můžeme naskládat nejrůznější protivníky. Hra pak připomíná klasickou mlátičku, ale soustředíme se pouze na boj a nic jiného. Jsou zde také varianty, kdy náš hrdina visí zavěšený na laně za jednu nohu a musíme se tedy nejprve odříznout. Hru jsem nikdy nedohrál do konce, někde v polovině mne přestala bavit natolik, abych se jí věnoval více. Ale právě v režimu arény mne bavilo zkoumat možnosti, které hra svým ovládáním nabízí. Nutno dodat, že odeskávání končetin probíhá v pevně předdefinovaných místech, takže celá ta paráda s dokonale zacíleným švihnutím se smrskává v ubírání zdravíčka jednotlivým částem těla, dokud neodpadnou. Neboli - je jít kam dál, ale vzhledem k technologiím dané doby je to i tak slušný výkon. Die by the Sword také patřil mezi hardwarově náročnější tituly 1000 roku 1998. Nabízí se celkem dobré přirovnání k další slavné šavlovačce - Dark Forces 2: Jedi Knight. Tam je nádherně vidět ten drasticky odlišný rozdíl v pojetí plynulosti a elegance ovládání. Jedi Knight dociluje různých směrů útoku v závislosti na aktuálním pohybu postavy - tj. pokud stiskneme tlačítko pro úkrok do prava, přijde švihnutí meče z pravé strany. V praxi tak máme plnou kontrolou nad směrem útoku a zároveň máme pocit určité "pohybové" vazby. Ta samozřejmě není zdaleka tak přesvědčivá, jako v Die by the Sword. Treyarch nejsou zrovna vývojaři, které bych měl v lásce, ale vzhledem k tomu, že Die by the Sword je jejich prvotina, nutno uznat, že vykročili v jistém smyslu správnou nohou. Když už nic jiného, tak hře nelze upřít originalita co se ovládaní týče. Dokázali naplnit na první pohled velkohubá reklamní prohlášení o dokonalosti VSIM systému. To všechno zvládli na jedničku a tak se na tuto hru nedokážu se zpětnou optikou dívat ve zlém. Faktem ale zůstává, že koncept VSIM nebyl úplně využitý tak, jak by si zasloužil. A je možná škoda, že v budoucnosti nepokračovali v rozvoji této myšlenky. Však představte si, jaké hry by mohli dělat třeba v licenci Star Wars, kdyby se jim v roce 1998 někdo trochu věnoval. Vždyť dodnes nemáme žádnou pořádnou Star Wars šavlovačku s pohybovým ovládáním! P.S.: Die by the Word! 8 komentářů: Tento komentář byl odstraněn autorem.OdpovědětVymazat Na tuhle hru mám docela dobrý vzpomínky - jednak z arény, kde se dalo hrát i za různé jiné postavy a usekávání končetin byla dost zábava, a jednak i ze samotné kampaně. Vybavuji si takový highlit, že někde kousek za začátkem hry bylo poin 1000 tou schovat se do bedny, kterou pak koboldi naložili na jakousi loďku a plulo se podzemní řekou...OdpovědětVymazat Potrhané vzpomínky, ale ve své době mě to dost bavilo. Taky jsem nad touto hrou strávil nějaký čas. Pamatuji si na souboje s rytířskými prasaty, která připomínala protivníky z Duke Nuken 3D, jen v brnění a s mečem :DOdpovědětVymazat Nejvtipnější byly situace kdy mi protivník usekl nohu a Vaše postavička potom skákala po jedné a švihala dál zběsile mečem okolo sebe. Kde jsou takové nápady v dnešních hrách? :DD Tak tohle je hra, kde se clovek navztekal, uz v povine tutorialu, napady dobry, ale nikdy jsem to daleko nedohral.OdpovědětVymazat Zdravím Vás všechny...OdpovědětVymazat DBTS mě svého času totálně dostala a mé nadšení pro VSIM přetrvává do dnešních dnů. Je to hra, kterou si rád zahraju znovu a znovu - právě kvůli nutnosti "švihat tím mečem správně"... Fyzika je na svou dobu dokonalá, když paríruji proti praseti které má napřáhnuto těžkou sekyrou, nemohu očekávat dokonalé odražení takového útoku. Cílené útoky na kotníky (moje oblíbená taktika na příliš těžké protivníky). Souboj se zelenou příšerou - domacím mazlíčkem finálního kouzelníka - byl vždycky "o prsa" i když můj skill v VSIM ovládání meče je řekl bych nadprůměrný... Prostě tahle hra je srdcovka - miluji ji dodnes. Ta radost, když se povede useknout hlavu! :-D Nápad: dnes má skoro každý telefon bluetooth, pohybový senzor a dovede vibrovat. Najde se někdo, kdo by udělal hru typu arény z DBTS, kde avatary budeme ovládat klasikou qweasdyxc pro pohyb a telefonem budeme máchat coby mečem? Nevěřím, že by to bylo tak moc složité... Zpětná vazba - zavibrování při úderu/kontaktu meče s čímkoliv... Pokud mám telefon v poloze, kterou fyzika a akt.pozice těla avatara neumožňuje vibrování trvalé dokud "nenajdu opět balance a správnou polohu telefonu". Propracovat fyziku - hra aby byla realistická - reálná váha/síla/pohyb/hybnost zbraně, avatara... atakdále atakdále... Po něčem takovém stále marně toužím. Dovedete si představit jak fantasticky by narostla zábavnost, pokud by se tento styl ovládání implementoval třeba do skyrimu? Najde se nějaký programátor, který by naprogramoval pro dnešní telefony ovladač BT? Najde se moder pro skyrim? Rád podiskutuji na toto téma s kýmkoliv, kdo by mé nadšení sdílel ;-) Mějte se, Karel ploryman@seznam.czOdpovědi Dvě rychlé poznámky:Vymazat 1) Akcelerometry v mobilech jsou pro takovou práci nevhodné - neberou v potaz polohu v prostoru a neexistuje zpětná vazba. Konkrétně DBTS by se implementovalo blbě. Mrkni se na nějaké dema k Wiimotu - když ti jde o základní směry pohybu, tak je to v pohodě. Ale jakmile to přeneseš do 3D prostoru, tak to přestává uspokojivě fungovat. 2) Šlo by využít modernějších technilogií, jako je WiiMotionPlus nebo Kinect. Nedivil bych se, kdyby takový mod existoval - třeba pro Oblivion nebo Skyrim. To ale není DBTS. Tomu se nejvíce blíží asi Skyward Sword nebo šermování v Wii Sports Resort. Ovládání Die by Sword přes wiimote ovládání bylo vyřešeno už v roce 2007!!! Viz. videa z youtube níže a funguje to excelentně. Hra předběhla dobu a teprve s tímto ovládáním je to úplně jiná liga.Vymazat Je k tomu potřeba: Wiimote + Nunchuk + GlovePIE + PPJoy http://glovepie.en.softonic.com/ http://ppjoy.bossstation.dnsalias.org/ http://blog.livedoor.jp/b2pencil/archives/299470.html http://blog.livedoor.jp/b2pencil/archives/620212.html https://www.youtube.com/watch?v=ge96uISNrNM https://www.youtube.com/watch?v=5D8Jfr-sIpM https://www.youtube.com/watch?v=c5BK-uL-Smo Další hra pro kterou je pohybové ovládání jak dělané je Descent spolu s klíčovým slovem wiimote najdete videa také na youtube.Vymazat


Kdysi dávno jsem se tady na blogu vyléval při vzpomínání na zlatou éru tvůrčího zápalu, která na tomto blogu dostala název Továrna na hry. Ve zcela poslední části popisuji můj pokus o table-top RPG Commando. Úvodní pasáž vypráví o tom, jak jsem v Quake enginu zkoušel udělat FPS RPG. Měl jsem v té době na mysli spíše hru ála James Bond, ale využívání mnoha dovedností nebojového typu, dialogy s NPC, sběr zkušeností a nelinearita řešení úkolů. I když jsem v oné době uvažoval striktně o zpracování v "současnosti", později jsem se přeorientoval na alternativní blízkou budoucnost, kde nelze minout výraznou inspiraci P. K. Dickem. I to je důvod, proč je mi například svět Deus Ex tak blízký. Však něco málo jsem naznačil již v článku Blade Runner z herního hlediska a inspirace. Stručně tam pop 1000 isuji vizi RPG hry, kde by více specializovaných postav spolupracovalo na úkolech z cyberpunkového depresivního světa. A nemohu nezmínit krátký výkřik o 3D modelu ulic Los Angeles roku 2019. Závěrečná věta "udělat nějakou first-person hru v tomto stylu, asi bych dlouho nemusel hrát nic jiného" překvapivě nabyla své platnosti. Intermezzo: Kdysi dávno, ale to je opravdu dávno, jsem viděl někde ve Score první obrázky k System Shock 2. Mimo jiné tam byl pohled do ulice na náklaďák, kdy jsem získal dojem, že by se hra mohla částečně odehrávat také venku. Byl jsem nadšený z myšlenky, že bychom svět zkoumali vně úzkých chodeb! Nakonec se v tomto prostředí odehrával jenom zlomeček hry na úplném začátku, ale pamatuji si, jak jsem při prvním hraní zkoumal náklaďák ze všech stran... Nechci zatím příliš radostně skákat a vískat. Je tady docela solidní šance, že se dílo časem zkazí. Ale ty první dojmy, o ty se musím podělit! EYE je velice stručně řečeno hra, kterou jsem chtěl vždycky udělat. Nakonec mne předstihli francouzští Streum on Studio. Ti v roce 1998 vydali papírové RPG A.V.A., odehrávající se v temné budoucnosti. Samotná vize je ve skutečnosti pouhým spojením toho nejlepšího, co se kdy kde urodilo. Představte si kalorický mix filmů jako Avalon, Ghost in the Shell, Equilibrium, Blade Runner, Minority Report, Battle Royale, seriálů jako Cowboy Beebop, Fist of the North Star, papírových RPG ála Shadowrun, Warhammer 40.000, knihy od P. K. Dicka, H. P. Lovecrafta, Asimova a počítačové hry jako UFO, Deus Ex, Syndicate, Left for Dead nebo Fallout. Frantíkům ale asi byl takový mix ve formě papírové hry málo a tak se pustili do realizace počítačové verze téhož. Pravidla a vizuál jsou jasné, přihoďte hudbu inspirovanou Vangelisem, Zimmerem a Fear Factory. Prostě je to opravdu všechno, po čem jsem vnitřně vždy toužil a chtěl jsem to nejen udělat, ale i hrát. A nyní to držím v ruce. Slza deště stéká po optickém zaměřovači, umělé nadledvinky pumpují do krevního oběhu modifikovaný adrenalin, firewall na zátylku odráží pokusy o hack mé neuronové sítě a kybernetické implantáty se pomalu nabíjejí, chystajíce se na skok. Zelená kontrolka blikne a moje tělo se vymrští mezi kapkami vzhůru. Po dvou sekundách se ocitám nad střechou sídla Federace a dobře mířenou střelou ustřeluji kapitánovi hlavu. Policejní jednotka čekala můj příchod, ale nečekala, že vyřadím nejlepšího z nich jediným výstřelem. Ještě než dopadnu, vidím, jak se v očích nepřátel rozhostil strach, jejich nervová zakončení 1000 jim velí se schovat a utéct. Těsně po dopadu si uvědomím, že moje tělo je příliš těžké a že se střechou nejspíše propadnu. Protrhávám plechový plášť a ocitám se v kancelářích. Řada očí účetních a sekretářek se najednou zvedne. Vytrhávám ze zdi mříže od klimatizace a vrhám se do šachty. Pro jistotu začnu vypouštět neutralizační feromony, aby moje poloha v budově nebyla snadno detekovatelná. O dvě patra níže panika zachvátila ochranku mého Cíle. Vědí, že se něco děje, urychleně rozmisťují ostřelovačské věže, pumpují si do žil drogy. Já sám, tou dobou neviditelný, otvírám hackovací rozhraní a pomalu přeprogramovávám proti mně postavené robotické ostřelovače. Skrz síť se v bezpečení ventilace postupně napojím až k mému Cíli. Zbývá jenom hacknout jeho rozhraní a downloadovat data. Trochu jsem se ale přepočítal. V okamžiku startu stahování dat, když už jsem si začal mnou ruce, mým firewallem pronikl útočný virus. Do hajzlu! Moje kybernetické tělo se dostalo pod vládu nepřítele! Proti své vůli jsem navigován z šachty ven a v potupném pokleku je moje bezvládné tělo přivedeno před můj Cíl. Vytahuje pistoli a vpraví do mé hrudě a hlavy několik výstřelů. Ne snad, že by více než dva byly potřeba. Umírám. O pět sekund později se uvnitř mého těla nabíjí záložní jednotka. Kritické množství drog, elektrického šoku a zacelovacího gelu jediným jakoby malým výbuchem vyplní mé tělo. Nadechnu se a začnu řvát. Ožívám. Cíl rozhodně nečekal, že obyčejný agent bratrstva bude vybaven samooživovací jednotkou. Já ale nenechávám nic náhodě a nepoctivě vydělané peníze investuji do bezpečnosti. Jak ochranka, tak můj Cíl nevěřícně zírají na kouřící hromadu šrotu a masa, která se před jejich zraky zvedla. Která pohotovým pohybem tasí katanu. Která prudkou otočkou o 360° stíná hlavy všem přítomným. Která do připraveného vaku izoluje lebku Cíle pro pozdější analýzu. Která skokem z okna uniká před dupající jednotkou elitních policistů, spěchající po schodech na pomoc. Pozdě holenku, pozdě. Běžím se svým úlovkem ulicí a neohlížím se příliš okolo sebe. Zb 1000 ytkem psychické síly vytvářím mentální obraz sebe sama, abych případné pronásledovatele alespoň trochu zmátl. Jsem naprosto vyčerpaný, po oživení je člověk v šoku. Obraz se mi rozmazává, vidím anděly, boha a Měsíc. Nejsem si jist, jestli halucinuji nebo okolo mne opravdou jsou zástupy nepřátel. Nechci nechat nic náhodě a tak střílím náhodné dávky ze samopalu. Občas se mi podaří zasáhnout, občas jenom slyším zvuky zvonů Notre Dame. Jazykem uvnitř dutiny ústní hledám v zubu uklidňující léky, ale místo toho polykám naprázdno vlastní krev. A tak prchám, motaje se z jedné strany ulice na druhou, ke svému mentorovi, abych mu oznámil úspěšné splnění mise. Stejně mi zase vynadá, že mi to trvalo moc dlouho. Občas se ptám sám sebe, proč to vlastně dělám. Porušuji tím první pravidlo výcviku - nepochybuj. Ale občas prostě pochybuji. Popsat EYE není úplně snadné, hlavně proto, že jsem zatím nahrál sotva pět hodin. Takže proto jen první dojmy. Nemohu ale zastírat, že naprosto hýkám blahem a radostí. To málo, co jsem zatím nahrál, naplňuje mé divoké sny (ne snad, že by nemohly být divočejší, ale k tomu později). Skutečně, tohle je cyberpunk FPS RPG podle mého gusta. Okamžitě po spatření traileru a ingame ukázek jsem vysolil patnáct EUR a tuhle lahůdku si stáhl. Co jsem zatím odhalil? V roce 2250 po vzoru všech konspiračních teorií, došlo k nadvládě megakorporací, mnoha válkám a nepokojům, které vedly k zdecimování dvou třetin lidstva. Obydlený Mars vyhlásil válečný stav vůči Zemi a používá proti pozemšťanům neznámé typy zbraní. Zbytky přeživších formují Federaci a staví se tak na odpor. Federace vyvine speciální telepatické vojáky a postupně dochází ke kolonizaci známého vesmíru. Lidstvo poprvé kontaktuje mimozemskou rasu Orus a uzavřou spolu mír. Bohužel, i Orusané mají své nepřátele a dle vzory "tvůj nepřítel je i můj nepřítel" se situace začne komplikovat. Federace tak vytvoří speciální Legie, které trénují armády telepatů a důsledně potírají nelegální aktivity na stejném poli. Přímý útok skončil neslavně. Nekonečná válka pokračuje. Hlavní hrdina patří do jedné z legií, která se pokusila svrhnout vládu Federace. Tito pučisté se ale stáhli do ústraní a pod jménem EYE operují v maximálním možném utajení. Ne snad, že by to v podmínkách paranoidní a přetechnizované společnosti jednoduché. Z herního hlediska bych to popsal asi 1000 takto. Autoři vzali pravidla stolní hry, vytípali z nich nejpodstatnější prvky, vytvořili tím seznam interaktivních prvků a teprve následně okolo toho začali stavět hru, obsah, který si budeme užívat různými způsoby. Od začátku hry jsme doslova zahlceni desítkami možností, jak modifikovat svou postavu, jsme zahlceni číslíčky a statistikami. Chvíli to trvá, než pochopíme, jak s naší postavou nakládat. Něco málo jsem se snažil naznačit v popisu jedné z prvních misí, ale není to dostatečně popisné, co se komplexity týče - takto totiž může vypadat spousta lineárních, naskriptovaných a tunelovitých stříleček. Jenže to právě není případ EYE, proto ty delší komentáře u obrázků. Dostáváme do rukou "menší sandbox", kde skutečně záleží jenom na nás, co se nakonec stane. A vstupních možností je celá řada, což je na hře kouzelné. Tak například - při hackování máme čtyři hlavní možnosti, co můžeme dělat, co je cílem hacku. U elektronicky zamčených dveří je to celkem fuk, ale už třeba u robotů je velký rozdíl, jestli robota jednoduše vypneme, zničíme nebo ovládneme. Při hackování uploadujeme viry skrz firewall do cílového zařízení, avšak komplexnější počítače se brání stejně a mohou nahrát virus do našeho systému. Zbrklé klikání na ikonky tak vyústí v situaci, kdy nám přes obrazovku svítí nápis "HACKED" se zlomyslným smajlíkem, nemůžeme se hýbat, střílet, v horším případě někdo ovládne rovnou celé naše tělo. Podobně tak se hra chlubí implementace psychologie, což je trošku nadsazené. V reálu to ale funguje tak, že umělá inteligence vychází primárně z našich činů a na ty reaguje dynamicky. Jak nepřátelé, tak my samotní, nemáme zrovna největší výdrž. Krom toho, že musíme odolávat hacku naší interní sítě, musíme také držet naši postavu při zdravé morálce. Naše postava snadno podlehne halucinacím, nekontrolovanému střílení, sebeubližování. Avšak velice podobně mohou trpět i naši protivníci, slouží k tomu celá řada psychických skillů (ty ale bohužel momentálně nemám, takže nemohu referovat přesněji, předpokládám ale, že to v tom výsledku funguje podobně, jako u hackování počítačových zařízení). Jelikož se během misí nedá ukládat pozice, je atmosféra veškerých činů vybičována na maximum. Hra není těžká, umřít se dá většinou jen z blbosti, ale momenty překvapení jsou pak opravdu překvapivé. Stalo se mi, že jsem se potichu kradl chodbou, pod rouškou neviditelnosti, za svým cílem. Skrz okno jsem viděl, že o mně nemají tušení... ale co to!? Najednou se otočili ke dveřím a vpadli do chodby a sejmuli mne, než jsem řekl švec. Při druhém hraní jsem si všiml, že jsem prošel pod klimatizační jednotkou a jejich kybernetický čich mne odhalil dříve, než jsem stihl cokoli udělat. Vyřadil jsem klimatizaci a vpadl jim konečně do zad. Je poněkud nefér, že během mise dochází k předskriptovaným spawnům nepřátel. Ono to nevypadá nerealisticky, jelikož počty Federálních vojáků nejsou zdaleka přemrštěné (hovoříme tady o trojici vojáků na jednotku, jako standardu), ale při prvním průchodu misí jde o překvapivý moment a tedy obvykle smrt. Jak jsem napsal výše, smrti se dá uniknout, pokud investujeme do ressurectorů, kterých máme z počátku deset a můžeme si je dokupovat. Nevím ale, co se stane, když ressurectory dojdou. Předpokládám, že postava bude smazána / zamčena, neoživitelná. Riskovat to nebudu. Po vzoru UFO nacházíme během misí různou neznámou výbavu a můžeme najímat skupiny vědců, aby artefakty analyzovali. Naše bratrstvo pak tyto vynalezené předměty distribuuje do kontajnerů, kde si kdykoli a zdarma můžeme dojít doplnit munici. Kontajner je obvykle na začátku každé mise, takže se bez zbytečné buzerace můžeme přezbrojovat dle potřeby. Naše nosnost je celkem realistická a společně s váhou brnění při vyšším zatížení výrazně snižujeme svou rychlost. Krásně to odráží styl hraní. Je možné být hlučným tankem i elegantním zabijákem. Celkově bych řekl, že kouzlo hry vynikne až při opakovaném hraní - zatím se zdá, že přes přemíru interaktivních prvků bude hra vyvážená! A přičtěme si mutliplayer. Krom deathmatche Federálů a Legie je zde zejména kooperace. Dvě až čtyři postavy se pouští s rozlišnými přístupy do řešení úkolů a podúkolů, což i po mé krátké sondě zpráva, při které se pomočuji blahem. Navíc na zbraně samotné zde není kladen důraz - je jich sice dost, ale modifikace nebo poškozování si zde neužijeme. Jde tedy o postavy a jejich schopnosti, které se musí doplňovat. Ten přispěje robotickou podporou, ten dodá mentální obrazy, onen z dálky a neviditelný pokryje situaci odstřelovačkou. Dle popisu to musí být paráda, zatím ale nemohu referovat. Dobrá zpráva ale je, že naše postava se dá přenášet mezi singlem i mutliplayerem. Struktura hry tak spočívá v pobytu v Citadele, kde si vybíráme mise, trénujeme skilly, kupujeme implantáty, vedeme dialogy. Pak jsme obvykle s nějakým průvodcem vrženi do akce a zkoušíme rozličné postupy, zkoumáme prostředí. I když nemáme k dispozici celá města na úrovni sandboxů typu GTA, máme k dispozici segmenty ulic, kanalizací, střech, zapadlých barů... je toho dost. Co jsem zatím objevil, tak prostředí je samo o sobě docela prázdné, nečekejte, že budete hackovat bankovní terminál na každém rohu. Ale průchod levelem je samo o sobě dobrodružství - jak se vypořádat s nepřáteli a pak v klíčových místech správně použít dovednosti. Nejde jenom o střílení, i když to je zde zastoupeno většinově. Odpovídá to danému světu, rukojmí se neberou. Bojová i nebojová variablita hry mne fascinuje. Avšak je tady prostor, kde si postěžuju - dialogy mohly být lepší, častější a nadabované. Jasně, je to indie hra, ale i tak - když vidím tu práci s grafikou, tak bych dabing těch několika dialogů očekával. A propó - grafika je podle mne dostatečná, na amatérské poměry skvělá. Source engine viděl lepší věci, ale na druhou stranu je chvílemi prostá grafika vyšponovaná svou absurdní rozlehlostí, kdy nevidíme strop Citadely (připomíná mi to Jedi Knight). Ve městech je ale Blade Runnerovská atmosféra vyšponovaná na maximum. Je to nejlepší grafické (a doufejme i herní) zpracování této kategorie cyberpunku. Samozřejmě - dostat to do ruky velké studio, byla by grafika k podělání se. Naštěstí žádné velké studio hru nedostalo. To by totiž znamenalo, že hra bude osekaná, lineární, zkrácená a jinak přizpůsobená masám. A to by byla škoda. EYE je pro mne "typickou PC hrou", kterou si neumím představit na konzoli. Je to závislost na viditelnosti nepřátel, rychlosti zaměřování, používání mnoha prvků najednou, co vyřazuje gamepad z efektivní použitelnosti. Je to asi jako hrát Counter Strike na gamepadu - ono to "samozřejmě" jde, ale hratelnost je jinde. Střídání herního tempa dle designu mise je vychutnatelné pouze na klávesnici s myší. Hra by se musela hodně konzolím přizpůsobit, což by bylo dobře pro šíření slávy titulu, ale špatně pro samotnou hratelnost. Možná právě proto bych řekl, že EYE se nikterak netluče s blížícím se Deus Ex 3 (kde jsem hrál novinářskou verzi pár hodin), spíše se naopak doplňuje. Na EYE chvíli trvá, než "uvěříte" tomu, že všechny výše vyjmenované prvky ve hře skutečně fungují. Úvodní tutorial je opravdu podivný, až na facku. Jsme zahlceni. Ale hned po první misi nám všechno dojde. Postupně si začneme postavu specializovat a zlepšovat. A najednou vás při pochůzce po ulici někdo hackne a uvědomíte si, že jste trestuhodně podcenili softwarové zabezpečení sebe sama. Hra vás postupně naučí, jak se dá hrát. Po pouhých pěti hodinách jsem již ve správně paranoidní náladě. Jak jsem naznačil, tak jinak geniální atmosféru narušují dialogy, které jsou trochu příliš jednoduché a blbě napsané. Příběhová konzistence tím trpí, vlastně ani nevím, jestli hra nějaký příběh má. Sice od začátku hry trpí moje postava traumatem ze zrady vlastního mentora, ale to je tak všechno. Osobní osudy jsou dobře výstižné, jsme neustále ponižováni a šikanováni vedením. Ale jestli "o něco" jde? Těžko říct. Je příliš, přespříliš brzy na vynášení 1000 soudů. Možná, že to brzy vyčpí, možná se ukáže, že to vlastně nefunguje. Možná se to začne opakovat, možná se projeví nevyváženost nebo nějaké skryté debility. Do té doby ale musím říct, že koncepčně mi je hra extrémně blízká, je to jako splnění dětského snu. E.Y.E. Divine Cybermancy si tak z prvních dojmů odnáší alespoň nějaké označení. Hra, ze které jsem se podělal. Za patnáct EUR na Steamu. Nekupte to! P.S.: Hra mi dvakrát spadla tak, že mi zatuhl celý počítač. Přišel jsem o postup v misi, což je debilní. Ale nabyté zkušenosti naštěstí zůstaly a tím se to trochu vyváží. P.S.2: Patch je na cestě - nepřátelé mají mít horší zrak kvůli stealthu, finální mise má být jednodušší a oživování vylepšeno. No...


Colgate, Kodak, 3M... výsledková sezóna pokračuje - Patria.cz Colgate, Kodak, 3M... výsledková sezóna pokračuje Výsledková sezóna dnes přinesla další várku korporátních čtvrtletních dat. Vedle Fordu (viz ZDE), Eli Lilly (viz ZDE) či Starbucks (viz ZDE), dnes přišlel na řadu mimo jiné výrobce spotřebního zboží Colgate-Palmolive, výrobce fotografických produktů Eastman Kodak, aerolinky US Airways či výrobce široké škály různých produktů, společnost 3M. Colgate-Palmolive vzrostl v posledním čtvrtletí loňského roku čistý zisk o téměř 20 % na 497 milionů dolarů. Hospodaření společnosti v době krize podpořily nižší náklady, vyšší ceny a nové produkty, uvádí se v dnešním prohlášení. Bez zahrnutí nákladů na restrukturalizaci zisk činil 527,5 milionu dolarů a překonal tak odhady analytiků. Tržby výrobce zubní pasty Colgate, mýdel a šamponů Palmolive či krmení pro domácí mazlíčky Hill se zvýšily na 3,66 miliardy dolarů z předloňských 3,64 miliardy dolarů. Objem prodeje vzrostl o jedno procento. Colgate se stejně jako další výrobci spotřebního zboží pro domácnosti snaží udržet zájem spotřebitelů o své značky, protože spotřebitelé v době krize dávají přednost levnějším produktům. Pro přilákání zákazníků v USA Colgate přišel s novými zubními pastami, deodoranty Speed Stick a dalšími produkty. Firmě se také podařilo zvýšit se svojí zubní pastou podíl na trzích v USA, Mexiku, Brazílii a Číně. Colgate očekává, že by v prvním pololetí letošního roku mohl těžit z nižších cen komodit a ropy. Levnější komodity by také mohly vyrovnat tlak způsobený silnějším dolarem, který snižuje hodnotu tržeb ze zahraničí při přepočtu na domácí měnu, napsaly agentury AP a Reuters. Eastman Kodak vykázal za poslední čtvrtletí minulého roku nečekanou ztrátu a oznámil, že letos propustí 3500-4500 svých zaměstnanců. Kodak s tím dnes uvedl, že pozoruje dramatický pokles poptávky. Celkové čtvrtletní tržby společnosti klesly o 24 % na 2,43 miliardy dolarů. Ztráta ve čtvrtletí dosáhla bez započtení mimořádných příjmů a výdajů 21 milionů dolarů, tedy osm centů na akcii. Analytici podle Thomson Reuters očekávali na akcii zisk 21 centů, podle Bloomberg 0,18 USD/akcii. Kodak snižuje náklady a restrukturalizuje své aktivity od roku 2003. Čtyřletou reorganizaci, kdy přešel z klasické na digitální technologii, zakončil zhruba před rokem. Během té doby snížil stav svých lidí zhruba na polovinu; nyní má přibližně 26.900 zaměstnanců. Dnes podnik oznámil, že letos sníží stav o dalších 2000 až 3000 lidí. Už na konci minulého roku přitom na letošní propouštění vyčlenil 1000 až 1500 míst. Akcie Kodaku v reakci na čtvrtletní ztrátu klesly o 2,4 procenta na 6,90 dolaru, napsaly agentury Reuters a AP. US Airways vykázala za čtvrté čtvrtletí loňského roku ztrátu 541 milionů dolarů (4,74 dolaru na akcii) oproti výsledkům ve čtvrtém čtvrtletí předešlého roku, kdy ztráta aerolinek dosáhla jen 79 milionů dolarů (0,87 USD na akcii), nicméně trh očekával, že výsledky budou ještě horší. Po vyloučení jednorázových položek totiž US Airways vykázaly ztrátu jen 220 milionů dolarů (1,93 USD na akcii). Analytici oslovení agenturou Reuters odhadovali, že ztráta se vyšplhá až na 2,15 dolaru na akcii. Tržby společnosti se ve čtvrtém kvartálu loňského roku snížily o 0,6 procenta na 2,76 miliardy dolarů. Společnost 3M snížila ve čtvrtém čtvrtletí loňského roku zisk o 37 %na 536 mil. USD neboli 0,77 USD/akcii oproti 851 mil. USD neboli 1,17 USD/akcii před rokem. Tržby spadly o 11,2 % na 5,51 mld. USD. Bez jednorázových položek společnost vydělala 0,97 USD/akcii, zatímco analytici čekali 0,93 USD/akcii. Za celý loňský rok 3M vydělala 3,5 mld. USD neboli 4,89 USD/akcii, což je o 16 % méně než v roce 2007. Tržby loni vzrostly o 3,3 % na 25,3 mld. USD. 3M zároveň snížila výhled pro letošní rok. Výnosy by podle ní měly klesnou o 5-9 % z původně očekávaných 3-7 %, zisk by se měl pohybovat mezi 4,30-4,70 USD/akcii oproti dříve avizovaným 4,50-4,95 USD/akcii. Společnost Datum vyhlášení Období Výsledek na akcii Medián odhadů (USD/akcie), podle Bloomberg Zdroj: ČTK, Mediafax, AP, Reuters, Bloomberg


text: Vanth je postava etruského mytického podsvětí, zobrazovanou v různých formách pohřebního umění jako například na hrobových obrazech a na sarkofázích. Někdy se uvádí, že jde o bohyni smrti. Popis Vanth často doprovází další démoni jako Charun. Bývají spolu vyobrazeni pouze v ikonografii z počátku 4. století př. n. l., ačkoli její jméno zmiňují i některé dřívější nápisy. Je velmi často zobrazována okřídlená, a přestože nemá žádný přímý protějšek v řecké mytologii, bývá srovnávána s řeckými Erínyemi. Přirovnání není odpovídající, protože v etruské ikonografie je téměř vždy zobrazována jako přívětivý průvodce, a nikoliv jako duch pomsty, což Fúrie jsou. Jejími dalšími atributy jsou klíč, svitek nebo pochodeň, kterou drží. Bývá oblečena do vykasaného krátkého chitónu, někdy bez rukávů, mívá odhalenou hruď s popruhy přes prsa a na nohou kožešinové boty Uvádí se, že jde o lovecké oblečení. Nálezy Vanth se v etruském umění objevuje v různých scénách; nejběžnější jsou porážky a vraždy. Na urně popelem z Chiusi je vidět, jak se zvedá ze země, na stěnách jiných uren je znázorněna jako osamělá postava. V roli psychopompa bývá přítomna při setkání a doprovodu mrtvých, kteří jdou pěšky nebo jsou přepravováni vozem, či na koni. Vesměs je Vanth spojena se smrtí a cestou zemřelého do podsvětí, a to rozličným způsobem; je přítomna v okamžiku smrti i tehdy, kdy již zesnulý putuje do podsvětí. Je líčena jako postava laskavého psychopompa na rozdíl od hrozivého Charuna, jejího občasného společníka. Atributy Atributy, které Vanth nosí, zahrnují pochodeň, klíč, svitek nebo meč, také souvisí s její roli průvodce v podsvětí. Pochodeň může sloužit k osvětlení cesty poutníka do podsvětí, i když ji někteří vědci interpretují jako symbol společenského postavení nebo jako znak úřadu, a klíč otevírá dveře k němu. Navíc svitek může odhalit o podstatě tohoto démona více, protože v jednom případě je na něm napsáno její jméno jako Vanθ. Vanth byla vykládána jako bohyně osudu a díky této asociaci mohl svitek obsahovat osud zemřelého. Nicméně celkově je Vanth líčena jako mladá a živá ženská postava z podsvětí, někdy se vyskytuje ve společnosti stejných bytostí a někdy s Charunem; je postavou, která pomáhá s cestou zemřelého do podsvětí. Odkazy Reference Literatura Externí odkazy Etruská mytologie Psychopompové


Od francouzských hranic z úpatí Pyrenejí chce putovat po Svatojakubské cestě přes celé Španělsko do známého poutního místa Santiago de Compostella a bude–li fit až na konec Evropy do Capo Finisterra (Konec země) u hranic Portugalska. Půjde sám pěšky přibližně 900 km po dobu asi šesti týdnů.


Ubisoft uvolnil síťový kód z World In Conflict jako open source - iDNES.cz


source: fineweb

text: Slovo: Sardine Výslovnost v Angličtina [en] Zpět na Angličtina Nářečí a jazyky na mapě Výslovnost Sardine v Francouzština [fr] Zpět na Francouzština Výslovnost Sardine v Italština [it] Zpět na Italština Výslovnost Sardine v Nizozemština [nl] Zpět na Nizozemština Výslovnost Sardine v Němčina [de] Zpět na Němčina - Náhodné slovo: Pusheen namluvil(a) PhotransEdit Fonetická transkripce: sɑːˈdiːn pomocí Google Translate překlad Čeština: Sardine = Sardinka Upravit slovo: Nahlásit slovo: Není s tímto slovem něco v pořádku? Prosím nahlašte to zde.


Smrž si vyjel v Salt Lake City osmé místo


Jak jednou řekl pan Werich