text: Zaslal: čt září 01 2005, 19:14 Předmět: Schéma na proudový zdroj Dobří lidé prosím poraďte. Potřeboval bych jednoduché zapojení na regulaci proudu (pro eloxovaní hliníku napětí max 24V trafo a požadavek na možnost regulace protekajícího proudu lázní pro různé velikosti součástek proud max 10A) Děkuji Zaslal: čt září 01 2005, 20:41 Předmět: regulace proudu Nejjednodušší regulátor proudu je tranzistor MOS. Deset ampér vydrží i ty levnější typy (BZY,IRF). Charakteristiky MOS jsou takové, že proud tranzistorem protékající je stálý v širokém rozsahu a velikost proudu je závislá jen na napětí hradla. Stačí tedy řídit (potenciometrem) napětí na hradle a tím řídit proud od nuly do maxima. Do přívodu hradla je dobré zařadit těsně u tranzistoru jeden kiloohm jako ochranu proti kmitání na vysokých kmitočtech. Požadovanému výkonu musí odpovídat chladič. Nejlepší by asi bylo vzít některý výkonnější typ chladiče procesoru PC. Ještě jednodušší schéma jsem viděl u kolegy - výkonové 24V trafo měl zapojené za regulační 5kW autotransformátor, takže vlastně nereguloval proud, ale napětí na primáru výkonového trafa. Diodu na to používal z lokomotivy, výroba ČKD, typ nevím, ale byla to plochá pecka jak staré kapesní hodinky, cca 5cm v průměru a 1cm tlustá, a měl ji jakýmsi primitivním svěrákem odizolovaně zamačknutou mezi 2 Cu desky 1cm tloušťky asi tak 30 x 30 cm. Elox jak z Koventy, do té lázně namíchal barvy na textil "DUHA" a po vyjmutí, osušení a přestříknutí silikonem to nemělo chybu. Zaslal: so prosinec 17 2005, 15:31 Předmět: ochrana Proud je dán jen napětím na gejtu. Takže dej do série s potenciometrem trimr a nastav ho tak, aby nešlo regulovat větší proud než snese tranzistor. Trimr na dolní konec potenciometru podle obrázku, mezi poťák a uzel zenery a odporu 1k. Trimr 20k. Na výstup dej (před ampermetr) zeneru (katodou na drain) na větší napětí než je v obvodu. Asi při zkratech vznikne zákmit napětí a prorazí tranzistor. Zenera ho ochrání. Nemůžete odesílat nové téma do tohoto fóra. Nemůžete odpovídat na témata v tomto fóru. Nemůžete upravovat své příspěvky v tomto fóru. Nemůžete mazat své příspěvky v tomto fóru. Nemůžete hlasovat v tomto fóru. Nemůžete připojovat soubory k příspěvkům Můžete stahovat a prohlížet přiložené soubory Informace na portálu Elektro bastlírny jsou prezentovány za účelem vzdělání čtenářů a rozšíření zájmu o elektroniku. Autoři článků na serveru neberou žádnou zodpovědnost za škody vzniklé těmito zapojeními. Rovněž neberou žádnou odpovědnost za případnou újmu na zdraví vzniklou úrazem elektrickým proudem. Autoři a správci těchto stránek nepřejímají záruku za správnost zveřejněných materiálů. Předkládané informace a zapojení jsou zveřejněny bez ohledu na případné patenty třetích osob. Nároky na odškodnění na základě změn, chyb nebo vynechání jsou zásadně vyloučeny. Všechny registrované nebo jiné obchodní známky zde použité jsou majetkem jejich vlastníků. Uvedením nejsou zpochybněna z toho vyplývající vlastnická práva. Použití konstrukcí v rozporu se zákonem je přísně zakázáno. Vzhledem k tomu, že původ předkládaných materiálů nelze žádným způsobem dohledat, nelze je použít pro komerční účely! Tento nekomerční server nemá z uvedených zapojení či konstrukcí žádný zisk. Nezodpovídáme za pravost předkládaných materiálů třetími osobami a jejich původ. V případě, že zjistíte porušení autorského práva či jiné nesrovnalosti, kontaktujte administrátory na adrese admin (zavináč) ebastlirna.cz


source: wikipedia

text: Metr krychlový (také metr kubický, hovorově často kubík) je jednotka objemu, značená m3, patřící do soustavy SI jako odvozená jednotka. Jeden metr krychlový je objem krychle s délkou hrany 1 metr. Rovná se objemu 1000 litrů. Porovnání některých řádově blízkých objemů 0,1 m3 je rovno 3,53 krychlové stopy 1 m3 je roven 35,3 krychlové stopy objemu koule o poloměru 0,62 m Další jednotky Kilometr krychlový (km3) je objem krychle s délkou hrany 1 kilometr. Protože je objem krychle dán třetí mocninou její strany, platí 1 km3 = 1 000 000 000 m3 1 km3 = 1 bcm – miliarda kubických metrů, slouží podle Mezinárodní agentury pro energii pro měření objemu zemního plynu, odpovídá průměrně 38.2 petajoulů (1,06×1010 kWh) energie pro ruský zemní plyn a 41,4 PJ (1,15×1010 kWh) energie pro zemní plyn z Kataru Odkazy Reference Externí odkazy Jednotky objemu Odvozené jednotky SI


19. 6. 2015 Legend of Zelda - Majora's Mask 3D Jsou tomu čtyři roky, co jsem se rozepsal o legendární "dark side of Zelda series", Majora's Mask pro Nintendo 64, nástupce fenomenální Ocariny of Time, která se tak nějak chápe jako jedna z nejvíc zásadních her celé historie. Na konci onoho textu jsem napsal - v roce 2009 - že Majora's Mask mne tolik nechytla, ani jsem ji nedohrál :(. Od té doby se ale hodně změnilo. Od té doby jsem hru nejenom třikrát dohrál, ale také jsem se věnoval jejímu zasazení do celé časové linie série, rozboru symbolismu a hlubší analýze jednotlivých příběhových linek a postav. Není tajemstvím, že hra remixuje grafické zdroje z předchozího titulu, obsahuje relativně málo nové grafiky a oko laika na první pohled konstatuje, že jde o stejnou hru ve stejném kabátě. Že je opak pravdou, to je zřejmě jasné už v prvním odstavci tohoto článku ;). Pro popis samotné hry vás odkážu na původní článek - 3DS verze aplikuje stejné ovládací schéma, jako Ocarina 3D a hraje se pochopitelně zcela lahůdkově. Co se mi ale honilo hlavou, když jsem hru s tříletým odstupem zase oprášil? 16. 6. 2015 Zpocalypse Popularita zombíků nikdy nebyla větší! Desková hra na motivy 1000 nejklasičtějších zápletek Romerových filmů se mi dostala nečekaně pod ruce a po slabé hodince prokousávání se pravidly jsme sehráli jednu pokusnou partii. Takhle - je to vážně dobrá hra! Fakt, nekecám. A rád si ji dám ještě nejméně jednou. Objektivní výtku mám snad jenom jedinou - elementů k uhlídání je ve hře na můj vkus přespříliš mnoho. Nejen samotné zombie, ale také opevnění, radioaktivita, denní úkoly, kompletní scénář ovliňující globální pravidla... chvílemi to připomíná spíše nějakou jednodušší počítačovou hru, kde ale výpočty musí dělat člověk ;). Na druhou stranu to ale značí i jinou věc: hra je velmi modulární a věrná ideálu zombie apocalypsy; dá se hrát na mnoho způsobů tak, jak máte zrovna chuť. A to je bezva! Takhle se mi ten Kickstarter líbí. 10. 6. 2015 Affordable Space Adventures V zásadě se tady bavíme o derivátu hry Artemis, možná by se daly najít i jiné hry, které staví na kooperaci hráčů s výrazně odlišnými rolemi. Nebavíme se nyní o Left 4 Dead samozřejmě, ale o komplexní simulaci kosmické lodi tak, jak jsme viděli v seriálech a filmech Star Trek, kdy každý jeden člen týmu nese odlišnou zodpovědnost a přispívá svým nenahraditelným dílem k chodu celé lodi. Affordable Space Adventures jsou postavené na stejném principu, jenom zmenšené na domácí podmínky. Začátek hry navíc není moc přesvědčivý, takže může některé hráče odradit přílišnou primitivností. A navíc - zíráním na Youtube videa či na screenshoty pranic nepochopíte, jak se hra skutečně hraje. Můžete se jen domnívat, co se odehrává v hlavě hráčů - ale ve skutečnosti jde o individuální zkušenost, která se liší od týmu k týmu. Budete chvílemi až žasnout, jak moc se liší vnímání hry jednotlivých osob v závislosti na rolích. Komunikace, dovednost, odpovědnost - to jsou všechno aspekty, které tato hra dokonale prověří. Co je jednotlivci naprosto jasné, nemusí být jasné celé skupině. A o tom zhruba je tak nějak toto unikátní dobrodružství. 9. 6. 2015 Virtue's Last Reward Po hrách jako 9 hours, 9 Persons, 9 Doors, se přenosná platforma může pochlubit dalším zářezem do pažby kvalitních interaktivních románů. Virtue's Last Reward je do jisté míry remakem výše zmíněného titulu, od kterého se liší samozřejmě příběhem, ale jinak jde v zásadě o stejnou hru. Nejprve čtete spousty textu, pak chvilku řešíte logické zápletky a završíte to rozhodnutím, které větví děj. A to se opakuje asi tak třikrát, což vede k úctyhodnému výčtu dvaceti možných konců. 1000 Alespoň to se nám snaží hra namluvit - skutečnost je prostší, ale to hře neubírá na kouzlu. 1. 6. 2015 Monster Hunter 4 Ultimate Pozvánka na Amiga (30) OldSchool Skidmarks párty - ( 31. července - 2. srpna 2015 ) Ať si kdo chce co chce říká, ať si mamka slzy utírá, k dokonalému létu patří Amiga párty, jako k hipsterovi brýle (takové ty, co nosila moje babička a udělají i z hezkého člověka hnusnou obludu). Takže na veřejnou známost se dává, že 31. července - 2. srpna 2015 proběhne Amiga Old School Skidmarks párty 2015! Po loňském úspěchu jsme se již tehdy rozhodli, že cílem je propojit kabelem pár Amig a napojit na dva projektory tak, abychom mohli hrát Skidmarks v plné parádě - dvě vzájemně se doplňující obrazovky, levá a pravá. Přijde mi, že tím demonstrujeme potenciál hry na naprosté maximum, tj. žádné warpování - jenom dvě rozdvojky, osm joysticků a sud piva ;). Jeden projektor je již nyní potvrzený, na druhém se pracuje. Ilustrační foto: Vedle toho nesmíme zapomenout na fakt, že Amiga nám oslavila kulaté výročí, takže to taky pěkně oslavíme! Protože léto 1000 bude v plném proudu, úsloví "třicítky útočí" dostane opět další rozměr ;). Účast můžete potvrdit na Google+ a nyní také moderně na Facebooku. I když účast nepotvrdíte, prostě přijďte a dobře si zahrajete. Začínáme v pátek někdy v podvečer (realisticky pátá nebo šestá hodina podvečerní), končíme v neděli asi tak v poledne. Takže láká-li vás propařená sobota, jste na správném místě! Místo konání - Stará Škola ve Vraném nad Vltavou, ulice V Zídkách 128. Doprava - jelikož je již dostavěná cyklostezka, je nejlepší se dopravit do Vraného autem - i tak si ale dejte na úseku Zbraslav - Jarov pozor na nepozorné ekoteroristy. Alternativně lze jet i vlakem a nebojím se to doporučit. Pokud přijedete autem do Vraného od Zbraslavi, před Papírnami musíte odbočit doleva (bacha na ten rigol podél silnice!) a pak uzoučkou stezkou nahoru - před kolejemi opět doleva a doveze vás to až ke škole. A mimochodem - pokud pojedete ze zahraničí, jako třeba z Brna, dá se přijet i přes Zvoli "zadem" (já tu cestu rád nemám, ale prostě důvěřujte své GPS). Co s sebou - dobrovolný finanční příspěvek bude fajn, úplně zadarmo pronájem zase není. Chcete-li přespat, můžete, karimatka a spacák je rozumné minimum. Poblíž je hospoda, případně bude k dispozici snad i lednice a základní sociální zařízení. Krom obligátní dobré nálady bude fajn, když vezmete i nějakou Amigu ;). Těším se na vás a šiřte slovo Přihlásit se k odběru: Příspěvky (Atom)


source: CulturaX

text: Pokud máte klasickou chatu na opuštěném místě, pak doporučujeme do zabezpečení investovat. Pořiďte kvalitní bezpečnostní dveře a zamkněte je bezpečnostní cylindrickou vložkou. Případné zloděje také spolehlivě odradí alarmový systém, který při pokusu o vloupání spustí hlasitou sirénu. Na kůlny, boudy s nářadím a podobně se hodí bezpečnostní petlice doplněné o bytelný visací zámek. Při výběru zámku dávejte pozor na to, aby byl vhodný do venkovního prostředí - jinak Vám může vlivem vlhkosti, deště a sněhu zreznout a na jaře jej už neodemknete.


Podpora Burgesse Lorenzovi | Motorkáøi.cz Podpora Burgesse Lorenzovi Text: Jiøí Mikšík | Foto: Press | Foto: Yamaha Racing | Zveøejnìno: 22.6.2010 | Zobrazeno: 2719x Po zranìní Valentina Rossiho jsou jeho šance na zisk titulu mistra svìta 2010 nulové. I z tohoto dùvodu nabídl šéftechnik Valeho týmu, Australan Jeremy Burgess týmu okolo Jorge Lorenza maximální možnou podporu. Australský šéfmechanik, motocyklový "guru" Jeremy Burgess, se nikdy netajil svým názorem, jak je pro Yamahu dùležité, aby udržela Jorge Lorenza: "Jorge je vynikající jezdec. Byla by to chyba, nechat ho odejít. Každá továrna, která by ho ale nechtìla získat, by udìlala velkou chybu. Yamaha musí myslet na budoucnost, nebo� Valentino má 31 let a bude možná závodit ještì 2 roky", ví jasnì Burgess a hned také vysvìtluje proè: "Jorge sice sám ještì nevyvinul žádný motocykl, ale dokáže s každým motocyklem a s každým nastavením jet hodnì rychle. A to jen dokazuje, že je to výjimeèný jezdec", øíká o Lorenzovi Jeremy Burgess. Jelikož jsou šance Rossiho na obhájení titulu mistra svìta nulové, nabídl Burgess týmu okolo Lorenza svoji plnou technickou podporu pro celý zbytek sezóny a nejen to! "Yamaha se nyní musí kompletnì soustøedit na Jorgeho. Musí být jasnì dáno, že jeho výkonnost nesmí klesnout a také nepoklesne koncentrace na mistrovství svìta. Jakmile se Valentino vrátí, tak budeme Jorgeho podporovat pøi boji o zisk titulu mistra svìta. Je to nutné z hlediska perespektivy celého týmu", øíká jasnì Jeremy Burgess, což pøeloženo do srozumitelné èeštiny znamená: V nutném pøípadì "daruje" Rossi body Lorenzovi, pokud to bude nutné v souboji o titul mistra svìta. Nesmíme totiž zapomenout, že i když by se Rossi vrátil na závodní dráhu až 5. záøí v Misanu, tak je to poøád ještì 7 závodù do konce mistrovství svìta 2010 a ovlivnìní boje o titul ze strany Rossiho nemusí být - v pøípadì že se brzy dostane do bývalé formy - vùbec zanedbatelné. Jedno je jasné, hodnì riskantní strategie Yamahy, mít v továrním týmu dva vítìzné jezdce, se ukázala jako správná, nebo� jak Honda (Pedrosa, Dovizioso), tak Ducati (Stoner, Hayden), mají jen po jednom jezdci, který dokáže vyhrávat závody. "Naštìstí máme v týmu Jorge Lorenza. Nyní sklízíme ovoce našeho systému se dvìma hvìzdnými piloty, i když za neš�astných okolností pro Valentina. Bude bohužel chybìt dlouhou dobu. To znamená v praxi, že souboj mezi našimi dvìma jezdci dopadl na zem a vznikl nový nový závod, Yamaha proti všem", je jasné Linovi Jarvisovi, závodnímu øediteli Yamahy.


text: Země je třetí planeta sluneční soustavy se střední vzdáleností od Slunce asi 1 au, zároveň největší terestrická planeta v soustavě a jediné planetární těleso, na němž je dle současných vědeckých poznatků potvrzen život. Země vznikla před 4,6 miliardami let a krátce po svém vzniku získala svůj jediný přirozený satelit – Měsíc. Země obíhá kolem Slunce po elipse s velmi malou excentricitou dráhy. Země jako domovský svět lidstva má mnoho názvů v závislosti na národu, mezi nejznámější patří název latinského původu Terra, či řecký název Gaia. Země je dynamická planeta, která se skládá z jednotlivých zemských sfér. Jedná se o nedokonalou kouli s rovníkovým poloměrem cca 6 378,14 km (a průměrným poloměrem cca 6371,0 km), uprostřed se nachází malé pevné jádro obklopené polotekutým vnějším jádrem, dále pak pláštěm a zemskou kůrou, která se dělí na oceánskou a kontinentální. Zemská kůra je tvořena litosférickými deskami, které jsou v neustálém pohybu vlivem procesu nazývaného desková tektonika. Na povrchu Země se vyskytuje hydrosféra v podobě souvislého oceánu kapalné vody, který zabírá přibližně 71 % zemského povrchu. Na velmi úzkém pásu rozhraní mezi litosférou a atmosférou se nachází biosféra, živý obal Země, který je tvořen živými organismy. Jeho činností došlo k přeměně části litosféry na půdní obal Země, tzv. pedosféru. Celou planetu obklopuje hustá atmosféra tvořená převážně dusíkem a kyslíkem, což jsou plyny vytvářející směs obvykle nazývanou jako vzduch. Astronomický symbol Země sestává z kříže v kruhu, reprezentujícího poledník a rovník: ; v jiných variantách je to královské jablko s křížem vysunutým nad kruh: : . Kromě slov odvozených od Terra, jako je terestrický, obsahují pojmy vztahující se k Zemi také prefix telur- nebo tellur- (např. telurický, tellurit podle bohyně Tellūs) a geo- (např. geocentrický model, geologie). Planeta Země je domovským světem lidstva, které je na Zemi rozděleno do přibližně 200 nezávislých států. Tyto státy a v nich žijící národy a etnické skupiny jsou ve vzájemném působení prostřednictvím Organizace spojených národů, jiných mezinárodních organizací a mezistátních a mezinárodních aktivit jako jsou diplomacie, obchod, doprava, cestování a vědecká a kulturní výměna. Vznik Země Země vznikla podobně jako ostatní planety slunečního systému přibližně před 4,6 miliardami let akrecí z pracho-plynného disku, jenž obíhal kolem rodící se centrální hvězdy, tj. Slunce. Srážkami prachových částic se začala formovat malá tělesa, která svou gravitací přitahovala další částice a okolní plyn. Vznikly tak první planetesimály, které se vzájemně srážely a formovaly větší tělesa. Na konci tohoto procesu v soustavě vznikly čtyři terestrické protoplanety. Formování proto-Země trvalo zhruba 5 miliónů let. Vzájemné srážky planetesimál společně s teplem uvolněným z radioaktivních rozpadů roztavily větší část materiálu, který tvoří Zemi. Předpokládá se, že roztavený povrch se na planetě vyskytoval přibližně miliardu let. Po zformování protoplanety pokračovalo masivní bombardování povrchu zbylým materiálem ze vzniku sluneční soustavy, což mělo za následek jeho neustálé přetváření, přetavování a přínos nového materiálu. Je dokonce možné, že celý povrch byl roztaven do podoby tzv. magmatického oceánu. Během této doby docházelo nejspíše i k diferenciaci pláště a jádra, když těžší prvky, jako např. železo, klesaly vlivem gravitační diferenciace do středu planety. Došlo ke vzniku těžkého jádra a pláště a lehké prvky se zasloužily o vznik kůry. Kůra začala vznikat jako první sféra, o čemž svědčí nálezy nejstarších hornin starých až 4 miliardy let. Uvnitř Země zůstala akumulovaná energie z předchozích období doplňována rozpady radioaktivních látek. Teplo se postupně uvolňovalo do svrchních oblastí, což způsobilo vznik aktivního vulkanismu, tektonických procesů a nejspíše i deskové tektoniky. Z rozsáhlých lávových oblastí se uvolňovalo značné množství plynů (vodní páry, oxidu uhličitého apod.), které se přidalo k původní atmosféře tvořené převážně z vodíku a hélia. Během první miliardy let z atmosféry unikla převážná část vodíku a hélia, které si Země svojí gravitací nedokázala udržet. Neustálé dopady komet zvyšovaly obsah vodní páry v atmosféře. Současně docházelo k poklesu teploty atmosféry, která při poklesu přibližně na 300 °C umožnila vznik prvních výrazných srážek. Déšť se při dopadu na povrch okamžitě vypařil a v atmosféře opět zkondenzoval. Celý cyklus se nesčetněkrát opakoval, až vznikly postupně oceány. Přítomnost vody umožnila navazování uhlíku do hornin, což zmenšovalo jeho zastoupení, které se projevilo později ve vzniku života. Předpokládá se, že první život na Zemi vznikl před 4 miliardami let v dobách, kdy byla atmosféra ještě obohacena volným vodíkem, který působil jako reakční činidlo v řadě chemických reakcí potřebných pro vznik organických látek. První primitivní organismy vznikly ve vodě, kde začaly s produkcí atmosférického kyslíku, jenž byl do té doby v atmosféře jen vzácným plynem. Postupnou činností zelených rostlin došlo k přetvoření atmosféry na dnešní podobu, kdy je kyslík jedním z hlavních prvků ve složení vzduchu. Volný molekulární kyslík v horních vrstvách vlivem dopadajícího slunečního záření se štěpil na atomy a při následném zpětném spojování vznikal tříatomový ozón. Vznikla tak vrstva, která zabraňovala (a dosud brání) dopadu škodlivého ultrafialového záření na povrch Země, což umožnilo rozšíření života i mimo vodní prostředí. Rozšířením života se na Zemi začal do atmosféry uvolňovat i další plyn, dusík, který vznikal jako výsledek rozkladných procesů organických látek. Fyzikální charakteristiky Země je terestrická planeta, což označuje její kamenitý pevný povrch oproti plynným obrům, jako jsou Jupiter či Saturn, které jsou tvořeny převážně plynem. Země je největší terestrická planeta sluneční soustavy, a to jak ve velikosti, tak i v hmotnosti. Mimo tato dvě prvenství je Země také mezi terestrickými tělesy planeta s největší hustotou, s největší povrchovou gravitací, nejsilnějším magnetickým polem a nejrychlejší rotací. V současnosti je to také jediná planeta, na které je možné pozorovat aktivní deskovou tektoniku. Tvar Země Poloměr Země je skoro 6,4 tisíce kilometrů, z čehož plyne relativně malá křivost povrchu. Zakřivení způsobená geologickou aktivitou jsou mnohem výraznější než zakřivení vzniklá v důsledku kulatosti. Proto se lidé ve starověku domnívali, že Země je celkově plochá. Proti tomuto názoru ale postupně svědčily různé vědecké poznatky a pozorování. Staří Řekové například pozorovali, že jižní souhvězdí v jižnějších oblastech vycházejí výš nad obzor a také pozorovali, že při zatmění Měsíce Země vrhá vždy kruhový stín. Velikost Země poprvé spočítal Eratosthenés z Kyrény podle rozdílu v délce poledního stínu mezi Asuánem a Alexandrií. Kulatost Země (stejně jako jiných planet, Slunce i Měsíce) je dána vlastnostmi gravitační síly, která působí centrálně kolem těžiště a má sférickou symetrii. Tvar dokonalé koule je však narušen. Lepším přiblížením skutečnosti je rotační elipsoid s malou excentricitou. Vzdálenost pólů je přibližně o 43 km menší než střední rovníkový průměr. To je způsobeno rotací Země kolem své osy, která způsobuje odstředivou sílu. Ta směřuje od osy rotace a vektorově se skládá s gravitační silou, z čehož plyne, že na pólech je největší tíhové zrychlení a na rovníku nejmenší. Rovnoběžky jsou tedy kružnice, zatímco poledníky jsou elipsy s malou výstředností. Skutečný tvar je ještě složitější a pro jeho matematický popis se užívá pojem geoid. Nejvzdálenějším místem od středu Země je díky jejímu zploštění vrcholek hory Chimborazo. Geologické složení Země je, nejspíše jako ostatní terestrické planety, vnitřně diferencována na vnější křemíkovou pevnou kůru a vysoce viskózní plášť. K této diferenciaci došlo během roztavení materiálu v rané fázi jejího vzniku, kdy vlivem gravitace těžší prvky směřovaly do středu planety. Tento proces měl za následek vznik malého kompaktního vnitřního jádra – tzv. jadérka, které je dle současných poznatků nejspíše pevné a tvořené převážně železem (86,2 %) a niklem (7,25 %). Nad tímto pevným jádrem o poloměru 1278 km se nachází vnější jádro tvořené roztavenou polotekutou směsí železa, niklu, kobaltu a síry a zasahující do vzdálenosti 2900 km, kde je od zemského pláště odděleno Gutenbergovou diskontinuitou. Tekuté vnější jádro umožňuje existenci slabého magnetického pole vlivem konvekce jeho elektricky vodivého materiálu. Z jádra se neustále uvolňuje značné množství akumulovaného tepla, které má za následek pohyb roztaveného materiálu v zemském tělese. Teplejší materiál ohřátý na rozhraní pláště a jádra začíná v podobě plášťových chocholů stoupat a dostávat se k povrchu. Na některých místech pak dochází k proražení litosférických desek a úniku magmatu skrz sopky a trhliny v oceánských deskách. Mnoho hornin, z nichž je zemská kůra tvořena, se vytvořilo před méně než 100 milióny let; nejstarší známé žíly minerálů jsou 4,4 miliardy let staré, což znamená, že Země měla pevnou kůru přinejmenším po tuto dobu. Zemské složení je značně variabilní dle toho, jaká část se zkoumá. Značně rozdílné složení vykazuje oceánská kůra od kontinentální, plášť od kůry apod. Předpokládá se, že globální zemské složení podle hmotnosti je následující: Vnitřní stavba Zemské těleso se skládá z několika vrstev tzv. geosfér, které na sebe volně navazují. Liší se od sebe složením, hustotou, tlakem a teplotou. Byly detekovány na základě šíření seismických vln. Tyto geosféry jsou směrem od jádra řazeny soustředně, tedy obepínají jádro. Jejich rozložení v tělese je z největší části ovlivněno hmotností látek, ze kterých jsou složeny. Nejblíže povrchu se nachází litosféra, která má mocnost od 0 do asi 60 km (místně kolísá 5–200 km). Litosféra je složena ze zemské kůry s průměrnou mocností 0 až 35 km a svrchního pláště s mocností 35 až 60 km. Zemský plášť je v hloubce cca 35 až 2890 km a v hloubce až 700 km se nachází astenosféra. Pod pláštěm je situované jádro v hloubce 2890 až 5100 km vnější tekuté jádro a pod ním v hloubce 5100 až 6378 km vnitřní pevné jádro. Zemské jádro Průměrná hustota Země je 5515 kg/m3, což ji činí nejhustší planetou ve sluneční soustavě. Průměrná hustota materiálu na povrchu však činí jen asi 3000 kg/m3, těžší materiály se proto musí nacházet v zemském jádru. V raném období před asi 4,5 miliardami let byl povrch Země roztaven a hustší hmota klesala ke středu v procesu planetární diferenciace, zatímco lehčí materiály vyplavaly do zemské kůry. Následkem toho je jádro tvořeno především železem spolu s niklem a jedním nebo více lehčími prvky; těžší prvky, jako olovo nebo uran, jsou buď příliš vzácné, než aby byly významnými, nebo mají sklon se slučovat s lehčími prvky, a zůstaly proto v kůře (viz felsické horniny). Jádro se dělí na dvě části: pevné vnitřní jádro s poloměrem ~1250 km a tekuté vnější jádro o vnějším poloměru ~3500 km, které se rozprostírá kolem něj. Rozděluje je Diskontinuita Lehmanové v jádře. Všeobecně se předpokládá, že vnitřní jádro je pevné a složené především ze železa a z menší části z niklu. Někteří obhajují názor, že vnitřní jádro by mohlo být ve formě jediného krystalu železa. O vnějším jádru obklopujícím vnitřní se soudí, že je složeno ze směsi tekutého železa a niklu a stopového množství lehčích prvků. Obecně se věří, že konvekce ve vnějším jádru kombinovaná s mícháním způsobeným zemskou rotací způsobuje zemské magnetické pole procesem popsaným teorií dynama. Pevné vnitřní jádro je příliš horké, než aby bylo nositelem stálého magnetického pole, pravděpodobně však přispívá ke stabilizaci pole generovaného tekutým vnějším jádrem. Na jádro tak připadá okolo 31 % celkové hmotnosti Země. Poslední důkazy naznačují, že vnitřní jádro Země nejspíš rotuje poněkud rychleji než zbytek planety o asi ~0–2° za rok. Zemský plášť Zemský plášť je jedna z vrstev Země, shora vymezená zemskou kůrou a zespodu zemským jádrem, odděleným Gutenbergovou diskontinuitou. Z geofyzikálního i geochemického hlediska může být zemský plášť rozdělen na svrchní a spodní plášť a přechodovou zónu, která se nachází mezi nimi. Většinu současných poznatků o plášti se podařilo získat během 20. století podrobnou analýzou příchodů seismických vln. V plášti probíhá neustále plášťová konvekce, která souvisí s deskovou tektonikou a jejíž obraz můžeme získat pomocí seismické tomografie. Zemský plášť jako celé těleso tvoří přibližně 69 % zemské hmotnosti a 84 % celkového objemu. Předpokládá se, že jeho svrchní část je tvořená převážně z křemičitanů železa a hořčíků a spodní část převážně z oxidů a sulfidů železa, hořčíku a dalších kovů. Hmota pláště je ve velmi pozvolném pohybu, čímž dochází k výměně tepla a materiálu mezi jednotlivými oblastmi. Teplo se nejspíše získává z rozpadu radioaktivních látek, jako je draslík. Zemská kůra Tloušťka zemské kůry kolísá od 5 do 70 km v závislosti na místě, kde se nachází. Nejtenčí částí je oceánská kůra na dně oceánů složená z mafických hornin bohatých na křemík, železo a hořčík. Silnější je kontinentální kůra, která má menší hustotu a obsahuje především vrstvu složenou z felsických hornin bohatých na křemík, sodík, draslík a hliník. Za rozhraní mezi kůrou a pláštěm lze označit dva fyzikálně odlišné jevy. Především existuje diskontinuita v rychlosti seismických vln, která je známá jako Mohorovičićova diskontinuita. Za příčinu této diskontinuity je považována změna ve složení hornin od hornin obsahující plagioklasy (nahoře) až po horniny, které žádné živce neobsahují (dole). Jiným jevem je chemická diskontinuita mezi ultramafickými horninami a natavenými harzburgity, jak ji lze pozorovat v hlubokých částech oceánské kůry, které byly obdukovány do kontinentální kůry a uchovány jako ofiolitické sekvence. Povrch Celkový povrch Země je 510 065 284,702 km2, ale větší část povrchu (70,8 %) je pokryta Světovým oceánem kapalné vody, což představuje 361 126 221,569 km2. Oproti tomu souš zabírá 29,2 %, což odpovídá 148 939 063,133 km2. Oceány a pevnina nejsou na světě rozmístěny rovnoměrně, ale většina souše připadá na severní polokouli. Jižní polokoule je pak tvořena převážně oceány. Souš je na zemském povrchu rozdělena nepravidelně do sedmi velkých oblastí nazývaných kontinenty. Jsou jimi Eurasie, Amerika, Afrika, Antarktida a Austrálie. Jádra kontinentů jsou tvořeny stabilními platformami (štíty), které jsou zpravidla staré několik miliard let. Povrch Země je značně nestejnorodý s velkou výškovou rozdílností. Oceánské oblasti tvořené oceánskou kůrou vytváří obrovské deprese, které vzhledem k nulové nadmořské výšce zasahují několik kilometrů pod její úroveň. Největšího hloubkového extrému dosahuje oceánské dno v oblasti Marianského příkopu v Tichém oceánu, kde dosahuje hodnoty −10 911 m (měření z roku 1995). Kontinentální kůra je oproti tomu většinou nad touto nulovou hodnotou. Suchozemské maximum je dosaženo na vrcholku nejvyšší hory Země Mount Everestu a to 8 849 m (měření z let 2019 a 2020). Povrch Země je vlivem endogenních a exogenních pochodů neustále přetvářen. Vlivem vnitřních pochodů Země vznikají pásemná pohoří či tabule. Sopečná činnost vynáší z nitra Země nový materiál, který je ukládán jak vertikálně, tak i horizontálně. Horstva jsou vlivem erozivních činitelů opět zahlazována, čímž dochází ke vzniku sedimentů a rozsáhlých rovinatých oblastí. Stratigrafie a vývoj povrchu Rozvržení souše a oceánů jaké je známo dnes, nebylo po celou dobu historie Země vždy stejné, ale v průběhu času se vlivem pohybu litosférických desek značně měnilo. Měnily se jak velikosti, tak rozložení kontinentů, vznikala nová moře, která přecházela v oceány, a jiné zase zanikaly a zmenšovaly se. Často docházelo také ke vzájemným kolizím, ponořováním a dalším pohybům, které zcela měnily tvář Země. V současnosti je možné zpětně odvozovat podobu kontinentů a pohyby litosférických desek na základě mnoha poznatků. Na druhou stranu je nutno podotknout, že se tvář Země měnila po celou dobu existence Země, ale vědecká obec se není schopna shodnout na pohybech litosférických desek starších než 1,3 miliardy let. Nejstarší doklady naznačují, že před 1,3 miliardami let se na Zemi začal formovat srážkou tří až čtyř kontinentů superkontinent Rodinie, který umožnil vznik pohoří na okrajích Severní Ameriky a západní Evropy. Předpokládá se, že superkontinent existoval přibližně půl miliardy let. Před 750 milióny let se Rodinie začala rozpadat na 8 menších kontinentů s jádrovou oblastí Laurentie odpovídající přibližně dnešní Severní Americe. Na severu se oddělila budoucí východní Gondwana a na východě pak Baltika a Sibiř. Poblíž dnešního jižního pólu vznikla západní Gondwana. Kontinenty Západní Gondwana, Laurentie, Baltika a Sibiř se spojily v oblasti jižního pólu a vytvořily Protolaurasii. Její protiváhou byla Protogondwana (budoucí východní Gondwana), která ležela z větší části na severní polokouli. Přibližně před 310 milióny let došlo k vytvoření nového základu pro další superkontinent v podobě Pangea, který se neustále vzájemnými kolizemi zvětšoval. Okolo Pangei se nacházel oceán Panthalassa. Přibližně před 200 milióny let v období jury se Pangea začíná rozpadat na Laurasii a Gondwanu. Tyto kontinenty oddělil oceán Tethys. Přibližně před 150 milióny let se začíná rozpadat Laurasie na Severní Ameriku a Eurasii, mezi nimi vzniká Atlantský oceán, který se začal postupně zvětšovat (trvá dodnes). Rozpad Gondwany nastává před 140 milióny let, kdy se rozpadá na Atlantiku, budoucí oblasti Jižní Ameriky, Afriky, Arábie a Indie, a na Antarktidu. Před 100 milióny let vzniká Indický oceán. Desky se neustále pohybovaly dále, až vznikl současný vzhled Země. V současnosti jsou desky neustále v pohybu a tvář Země se tak v budoucnosti značně změní. Velké riftové údolí v Africe se oddělí a stane se tak novým ostrovem, zatím co se celá Afrika bude posouvat na sever a spojí se tak s Evropou, čímž zanikne Středozemní moře, ale naopak se nárazem kontinentů zvětší Alpy, podobný případ jako u Indie s Asií. Zeměpisné souřadnice Vlivem gravitačního působení je Země formována do tvaru, jenž je velmi blízký kouli. Pro přesné určení pozice na této kouli, byly zavedeny zeměpisné souřadnice, které přesně definují polohu bodu na povrchu Země. Používané souřadnice jsou souřadnice geocentrické, tedy jejich střed leží ve středu Země. Zemské těleso protíná v oblasti severního a jižního pólu rotační osa. Rovina kolmá na ni a proložená středem Země představuje rovinu rovníku, která na povrchu Země tvoří kružnici, tzv. zemský rovník. Kolmo na rovník s počátky v obou pólech procházejí poledníky, které tak leží v rovině stejné jako zemská osa. Každým bodem na zemském povrchu prochází právě jeden poledník. Ze zemského poledníku je definována námořní míle jako délka oblouku (při povrchu Země) s vrcholovým úhlem jedné úhlové minuty. Obvod kruhu má 360 stupňů, tedy 360×60=21600 úhlových minut. Obvod Země je tedy přibližně 21600 námořních mil nebo 21600×1,852=40003,2 km. Protože otáčka Země trvá 1440 minut, je rychlost zdánlivého pohybu slunce po povrchu Země 15 námořních mil za 1 min. Velikost časového pásma je 360/24=15 úhlových stupňů. Pro početní operace zavedl sir George Airy v roce 1851 nultý poledník procházející anglickým Greenwichem v Londýně. Vzhledem k tomu, že tento nultý poledník se začal rychle používat v lodní dopravě pro námořní mapy, kde se stal dominantním, brzy byl přijat celosvětově i pro ostatní mapy. Místní poledník procházející daným bodem určuje přesně východní a nebo západní zeměpisnou délku jako úhel mezi rovinou základního poledníku s rovinou místního poledníku daného bodu. Pro určení pozice daného bodu je potřeba ale znát i přesnou zeměpisnou šířku, která představuje úhel mezi rovinou rovníku a spojnicí středu Země s místní rovnoběžkou. Ta určuje severní a nebo jižní zeměpisnou šířku. Kartografická zobrazení povrchu Povrch Země se zakresluje do map, které jsou tak zmenšeným rovinným obrazem. Vědní obor zabývající se výrobou map je kartografie. Samotný vznik map je spojen se vzdělaností člověka, která umožnila chápání svého okolí a snahu o jeho zakreslení. S postupným vývojem představ člověka o Zemi se měnily i mapy, a to v závislosti na preferovaném tvaru Země. V novověku již definitivně zvítězil názor, že je Země kulatá, a tak se začaly mapy tomuto faktu přizpůsobovat. Zakřivenou plochu skutečného povrchu nelze přímo rozvinout do roviny, a proto bylo potřeba najít vhodný způsob zakreslení. Vznikly referenční plochy, které se využívají pro kartografické zobrazení, jež se dělí dle zobrazovací plochy, polohy zobrazovací plochy a dle vlastnosti zakreslení. Hydrosféra Země je jedinou planetou naší sluneční soustavy, jejíž povrch je pokryt kapalnou vodou. Hydrosféra pokrývá 71 % zemského povrchu (97 % z toho je mořská voda a 3 % sladká voda) a tvoří ji oceány a moře (dohromady označované jako světový oceán), na kontinentech pak řeky a jezera. Oběžná dráha, vulkanismus, gravitace, skleníkový efekt, magnetické pole a na kyslík bohatá atmosféra jsou jedinečné vlastnosti, které dohromady vytvořily ze Země vodní planetu. Během formování Země se zde (kapalná) voda zřejmě nenacházela, protože při tehdejších podmínkách se musela vypařit. Předpokládá se, že vodu přinesly na Zemi později komety, které se formovaly v místech, kde se voda nacházela jen ve formě ledu. Komety přinášejí vodu na zemi stále, ale nejvíce se jí sem dostalo v období tzv. prvního velkého bombardování 10 až 100 miliónů let po vzniku sluneční soustavy. Oběžná dráha Země leží za hranicí oběžných drah zaručujících dostatečné teplo pro kapalnou vodu. Bez některé z forem skleníkového efektu by byla voda na Zemi zamrzlá. Paleontologické nálezy naznačují, že v jednom okamžiku poté, co modrozelené sinice (Cyanobacteria) kolonizovaly oceány a vyčerpaly z atmosféry oxid uhličitý, selhal skleníkový efekt a podle jedné z teorií zemské oceány nejspíš zcela zamrzly na 10 až 100 miliónů let. Na jiných planetách, jako je např. Venuše, byly molekuly vodních par rozloženy slunečním ultrafialovým zářením a vodík byl ionizován a odvanut slunečním větrem. Tento proces je pomalý, ale neúprosný. Jde o jednu z hypotéz vysvětlujících, proč nemá Venuše žádnou vodu. Bez vodíku kyslík reaguje s materiálem povrchu a ukládá se v pevných minerálech. V zemské atmosféře existuje ve stratosféře tenká vrstva ozónu, která absorbuje většinu vysokoenergetického ultrafialového záření a efekt rozbíjení molekul tak potlačuje. Ozón se může tvořit jen v atmosféře s vysokým podílem volného dvouatomového kyslíku, jehož existence je závislá na biosféře (rostlinách). Magnetosféra také chrání ionosféru před přímým odfukováním slunečním větrem. Nakonec se vulkanickou činností na povrch neustále dostává voda zevnitř planety. Zemská desková tektonika v procesu recyklace subdukuje do pláště uhlík a vodu ve formě vápencových hornin a uvolňuje je při vulkanické činnosti jako plynný oxid uhličitý a páru. Odhaduje se, že horniny v plášti mohou obsahovat až 10× více vody, než je nyní v oceánech, většina z této zadržované vody však nikdy nebude uvolněna. Celková hmotnost hydrosféry je asi 1,4×1021 kg, přibližně 0,023 % z celkové hmotnosti Země. Oceány a moře Světový oceán je souvislý vodní obal planety Země, který je složen z oceánů, moří, zálivů a veškeré vodní masy, která je přímo s ním spojená, a je v něm soustředěna většina vody na Zemi. Tvoří souvislou vodní plochu se společnou hladinou, která ve skutečnosti osciluje kolem střední hodnoty vlivem vnějších faktorů (např. kvůli gravitačním vlivům Měsíce). Jezera Jezero je vodní nádrž, která je napájena povrchovou, srážkovou popř. podzemní vodou a není součástí světového oceánu. Celosvětově zaujímají jezera 1,8 % povrchu pevniny. Některá velká bezodtoká jezera se nazývají „vnitrozemskými moři“, zejména pokud obsahují slanou vodu (např. Kaspické moře, Mrtvé moře, Saltonské moře). Zkoumáním jezer se zabývá věda zvaná limnologie. Řeky Řeka je přirozený vodní tok. Ve srovnání s potokem má obvykle větší objemový průtok, délku nebo rozlohu povodí. Tok řeky můžeme rozdělit do tří částí: horní tok, s převahou eroze, charakteristické je říční údolí ve tvaru „V“ s minimem usazenin střední tok, kde se projevuje eroze i sedimentace, říční údolí je plošší a s již významným podílem usazenin. Koryto toku má tvar písmena „U“. dolní tok s převahou sedimentace – údolí je velice ploché, díky masivní sedimentaci vznikají rozsáhlé říční nivy. Atmosféra Země má relativně hustou atmosféru složenou ze 78 % dusíku, 21 % kyslíku, 0,93 % argonu, 0,038 % oxidu uhličitého a stopového množství jiných plynů včetně vodních par. Atmosféra chrání povrch Země před dopadem některých druhů slunečního záření. Její složení je nestabilní a silně ovlivněno biosférou. Jde především o velké množství volného dvouatomového kyslíku, který vytvářejí pozemské rostliny a bez nichž by se kyslík v atmosféře v geologicky krátkém čase sloučil s materiály z povrchu Země. Volný kyslík v atmosféře je známkou života. Současná atmosféra je druhotnou atmosférou, kterou pozměnily živé organismy. Primární atmosféra vznikla při zformování planety, obsahovala toxickou směs sopečných plynů, které se uvolňovaly při odplynování magmatu. Tloušťka jednotlivých vrstev atmosféry (troposféry, stratosféry, mezosféry, termosféry a exosféry) na různých místech planety kolísá v závislosti na sezónních vlivech. Obloha je na Zemi modrá, protože molekuly vzduchu rozptylují všemi směry proti očím pozorovatele ze zemského povrchu ze všech barev slunečního světla nejvíce právě modrou. Celková hmotnost atmosféry je asi 5,1×1018 kg, tedy přibližně 0,000 000 9 celkové hmotnosti Země. Klima Klima na Zemi je dlouhodobě stabilní, ale mění se v závislosti na zeměpisné šířce. Nejteplejší je v tropech okolo rovníku, nejstudenější pak v polárních oblastech. V historii života na Zemi se klima mnohokrát změnilo, ale vždy umožnilo přežití živých organismů. Ve čtvrtohorách dochází k opakujícím se dobám ledovým, které střídají teplejší období. Poslední doba ledová skončila před asi 10 000 lety. Počasí Počasí je okamžitý stav v ovzduší na určitém místě. Je dáno stavem všech atmosférických jevů pozorovaných na určitém místě a v určitém krátkém časovém úseku nebo okamžiku. Tento stav se popisuje souborem hodnot meteorologických prvků, které byly naměřeny meteorologickými přístroji nebo zjištěny pozorovatelem (např. teplota vzduchu, stav oblačnosti, rychlost a směr větru, déšť, sněžení apod.) Změny počasí jsou způsobeny především zemskou rotací. Ohromné masy vzduchu a vody vlivem zemské rotace mají, při pohybu v poledníkovém směru, na severní polokouli tendenci stáčet se ve směru chodu hodinových ručiček. Na jižní polokouli se tyto masy stáčejí opačným směrem. Oblačnost Oblačnost je mírou, jež udává stupeň pokrytí oblohy oblaky. Oblačnost je významným meteorologickým a klimatologickým prvkem. V klimatologii se vyjadřuje v desetinách pokrytí oblohy – 0/10 do 10/10. V synoptické meteorologii se používá osmin – 0/8 až 8/8 pokrytí oblohy oblaky. V obou případech znamená 0/10 nebo 0/8 jasnou bezoblačnou oblohu, 10/10 nebo 8/8 znamená zcela zataženou oblohu. Biosféra O živých organismech na planetě někdy říkáme, že tvoří „biosféru“. Všeobecně se soudí, že život vznikl před 3,7 miliardami let. Země je jediným místem ve známém vesmíru, kde je zcela nepochybná existence života, a někteří vědci věří, že život je ve vesmíru spíše řídkým jevem. Zemská biosféra je rozdělena do množství biomů, osídlených vždy zhruba typickými organizmy, tedy např. flórou a faunou. Na souši rozdělují biomy především zeměpisná šířka a nadmořská výška. Zemské biomy ležící za polárním kruhem nebo ve velké výšce nad mořem jsou pusté a téměř prosté rostlin a živočichů, nejpočetněji osídlené biomy leží poblíž rovníku. Nejrozšířenější skupinou organizmů jsou však bakterie (asi 5×1030 jedinců), jednobuněčné mikroskopické organizmy. Podobné archebakterie jsou rovněž velice rozšířené, a navíc jsou schopné žít v extrémních podmínkách prostředí. Tyto jednoduché organizmy byly zřejmě prvními obyvateli Země. Až před asi 1,8 – 1,3 miliardami lety vznikla eukaryota, do nichž řadíme i dnešní mnohobuněčné skupiny, jako jsou rostliny nebo živočichové. Rostliny se zpravidla vyživují pomocí fotosyntézy, živočichové se živí organickými látkami (heterotrofně). Mezi živočichy patří i člověk, který osídlil Zemi v posledních několika milionech let. Magnetické pole a radiace Na rozhraní pevného vnitřního jádra a polotekutého vnějšího jádra dochází k pohybu těchto dvou sfér vůči sobě, čímž se vnitřek Země chová jako dynamo a dochází tak ke generování magnetického pole. Magnetické pole vystupuje z nitra planety v podobě uzavřených siločar a sahá až několik desítek tisíc km nad povrch okolo Země. Planeta je tak chráněna štítem v podobě magnetosféry, který odklání dopadající vysokoenergetické částice vycházející ze Slunce. Působením Slunce dochází k tomu, že magnetosféra není na všechny strany stejně velká, ale na přivrácené straně ke Slunci je zdánlivě zatlačena blíže k Zemi a na odvrácené straně je naopak více protažena do okolního vesmíru. Radiační pásy Geomagnetické pole odklání a zachytává protony a elektrony, které jsou k planetě vysílány ze Slunce. Tyto energetické částice jsou následně odkláněny do míst, kde dochází k jejich akumulaci do několika oblastí okolo Země. Tyto oblasti se nazývají Van Allenovy pásy. Pásy se rozdělují na vnitřní a vnější v závislosti k poloze Země. K objevení vnitřních pásů došlo po vypuštění první americké sondy Explorer 1 a vnější pásy byly objeveny na základě údajů ze sovětské sondy Luna 1. Van Allenovy pásy začínají ve výšce přibližně 400 km nad zemským povrchem a sahají až do vzdálenosti 50 000 km. Vnitřní radiační pás je tvořen zhuštěním částic v oblasti okolo 3000 km nad povrchem. Těmito částicemi jsou protony s velkou energií. Vnější oblast zhuštění se nachází ve výšce zhruba 15 000 km; je tvořena vysokoenergetickými elektrony. Oběžná dráha Země oběhne Slunce za 365,2564 průměrných slunečních dní (1 siderický rok). Ze Země to dává zdánlivý pohyb Slunce vzhledem ke hvězdám o rychlosti 1 °/den, tj. pohyb směrem na východ o sluneční či měsíční průměr za každých 12 hodin. Rychlost oběhu Země je v průměru asi 30 km/s, což stačí k uražení vzdálenosti zemského průměru (~12 700 km) za 7 minut a vzdálenosti Země – Měsíc (384 000 km) za 4 hodiny. Země má jeden přirozený satelit, Měsíc, který kolem ní oběhne jednou za 27 1/3 dnů. Ze Země se to jeví jako pohyb Měsíce vzhledem ke Slunci a hvězdám o rychlosti 12 °/den, tj. o měsíční poloměr směrem na východ každou hodinu. Viděno ze zemského severního pólu jsou pohyb Země, jejího měsíce a její rotace kolem osy všechny proti směru hodinových ručiček. Roviny orbity a rotace se přesně nekryjí. Zemská osa je vychýlena zhruba o 23,5 stupňů proti rovině Země – Slunce (proto se střídají roční období); a rovina Země – Měsíc má sklon asi 5 stupňů proti rovině Země–Slunce (jinak bychom pozorovali zatmění každý měsíc). Poloměr Hillovy sféry (sféry vlivu) Země je asi 1,5 Gm (1,5 miliónu km), do čehož se oběžná dráha jediného přirozeného satelitu (Měsíce) pohodlně vejde. V inerciální vztažné soustavě podléhá zemská osa pomalému precesnímu pohybu s periodou 25 725 let, stejně jako nutaci s hlavní periodou 18,6 let. Tyto pohyby jsou vyvolány diferenciálním vlivem Slunce a Měsíce na rovníkovou deformaci způsobenou zploštěním Země. Ve vztažné soustavě spojené se zemským tělesem je její rotace také lehce nepravidelná kvůli pohybu pólů. Pohyb pólu je kvaziperiodický, obsahující roční složku a složku se čtrnáctiměsíčním cyklem zvanou Chandlerova perioda. Rychlost rotace vlivem slapových sil v průběhu času klesá, jev je známý jako proměnná délka dne. V současné době nastává zemský perihel vždy kolem 3. ledna a afel kolem 4. července. V jiných dobách tomu bylo jinak, viz precese a Milankovičovy cykly. Rotace kolem své osy Rotace Země kolem její osy spojující severní a jižní pól trvá 23 hodin, 56 minut a 4,091 sekund (1 siderický den). Ze Země se hlavní část zdánlivého pohybu nebeských těles na obloze (kromě meteorů, které jsou mezi atmosférou a nízko obíhajícími satelity) jeví jako pohyb směrem na západ o rychlosti 15 °/h = 15'/min, tedy o sluneční nebo měsíční průměr každé dvě minuty. Z fyzikálního hlediska se Země chová jako obří setrvačník. Zemská osa nemá neměnnou polohu, např. silné zemětřesení v Japonsku v roce 2011 ji vychýlilo asi o 16 cm. Časová pásma Vlivem rotace Země kolem své osy se postupně přesunuje oblast odkloněná od Slunce, což se na povrchu projevuje jako příchod a odchod noci. Z tohoto důvodu vznikla mezinárodní dohoda, která rozdělila celý zemský povrch na 24 časových pásem se středy na polednících po 15° a šířce od −7,5° do +7,5° vzhledem k střednímu poledníku. Pásmový čas, který je stejný v každém pásmu, se počítá dle času na středním poledníku (0°, 15°, 30° atd.). Tento čas se následně dopočítává vzhledem ke koordinovaného světového času, kdy posun je většinou určen celistvým počtem hodin a to buď v podobě plus či minus. Střídání ročních období Vlivem sklonění rotační osy Země o 23,5° se mění množství světla a tepla, které dopadne během dne na osvětlenou část severní či jižní polokoule. Tato skutečnost se na Zemi projevuje střídáním ročních období v pořadí jaro, léto, podzim a zima. Jelikož se ke Slunci vždy více přivrací pouze jedna polokoule, je střídání ročních dob vzájemně prohozené, a tedy se střídá mezi severní a jižní polokoulí. Platí, že když je na jižní polokouli léto, je na severní zima a opačně. Vzhledem k tomu, že oběžná dráha Země je eliptická, mění se množství světla a tepla v dané vzdálenosti od Slunce. Proto jsou zimy na severní polokouli mírnější, jelikož v té době je Země v oblasti perihélia, a tedy nejblíže Slunci. Naopak léta na severní polokouli jsou oproti létům na jižní polokouli studenější, Země se nachází nejdále od Slunce. Největšího přiblížení ke Slunci Země dosáhne při perihelu, krátce po zimním slunovratu. Nejdále je pří afelu v době letního slunovratu. Země se současně dle Keplerových zákonů nepohybuje po celé své dráze stejně rychle, ale v době největšího přiblížení ke Slunci má současně i největší oběžnou rychlost, což se projevuje v tom, že léto je na jižní polokouli kratší než na polokouli severní. Zima je naopak kratší na severní polokouli. Pro příklad léto na severní polokouli trvá přibližně 93 dní a 14 hodin a na jižní pouze 89 dní a 1 hodinu. Měsíc Měsíc či též Luna je relativně velké terestrické těleso, jehož průměr je asi jedna čtvrtina zemského. S výjimkou Plutova Charona je to v poměru k velikosti planety či trpasličí planety největší měsíc ve sluneční soustavě. Přirozené satelity obíhající kolem planet se nazývají „měsíce“ právě podle pozemského Měsíce. Gravitační síly mezi Zemí a Měsícem způsobují na Zemi příliv a odliv. Tatáž síla působící na Měsíc vedla k jeho vázané rotaci: jeho rotační perioda je rovna době, která je potřebná k jeho oběhu kolem Země. Následkem toho je přivrácen k planetě stále stejnou stranou. Jak Měsíc obíhá Zemi, jsou Sluncem osvětlovány různě velké části přivrácené strany, což vede k měsíčním fázím. Temná polokoule je oddělena od osvětlené slunečním terminátorem. Měsíc dramaticky ovlivnil vývoj života tím, že brání prudkým změnám podnebí. Paleontologické důkazy a počítačové simulace ukazují, že výchylka zemské osy je stabilizována jeho slapovými interakcemi. Někteří teoretikové věří, že bez této stabilizace by točivý moment od Slunce a planet na zemskou rovníkovou deformaci způsobil chaotickou nestabilitu rotační osy, jako je tomu u Marsu. Pokud by se zemská osa rotace přiblížila rovině ekliptiky, podnebí by začalo být extrémně nepříznivé s obrovskými sezónními rozdíly. V létě by byl pól nasměrován přímo směrem ke Slunci, zatímco po celou zimu by byl od Slunce odvrácen. Planetologové, kteří tento jev studovali, prohlašují, že by vedl k vyhynutí všech větších zvířat a vyšších forem života. Toto téma však zůstává kontroverzním, další studie Marsu — který sdílí zemskou rotační periodu a vychýlení osy, nikoliv však velký měsíc ani tekuté jádro — mohou poskytnout na tuto problematiku jiný náhled. Gravitační působení Měsíce spolu se slapovými jevy způsobuje nepatrné zpomalování zemské rotace. Protože platí zákon zachování hybnosti, Měsíc se díky tomu zvolna vzdaluje od Země. Široce přijímaná teorie o původu Měsíce prohlašuje, že se zformoval po kolizi rané Země s protoplanetou velikosti Marsu (teorie velkého impaktu). Tato hypotéza (mezi jinými věcmi) vysvětluje relativní nedostatek železa a těkavých prvků na Měsíci a fakt, že jeho složení je téměř identické se zemskou kůrou. Měsíc má, viděno ze Země, téměř stejnou úhlovou velikost jako Slunce (které je však 400× vzdálenější). Díky tomu lze na Zemi pozorovat úplná i prstencovitá zatmění Slunce. Další planetky Kromě Měsíce není znám žádný přirozený vesmírný objekt, který by dlouhodobě obíhal kolem Země. Bylo však objeveno několik planetek, které obíhaly kolem Země krátkou dobu. V roce 2006 byl nalezena planetka 2016 RH120. Obíhal kolem Země do poloviny roku 2017, kdy její gravitační pole opustila. V roce 2020 bylo projektem Catalina Sky Survey (CSS) objeveno těleso 2020 CD3. Analýzou dráhy se zjistilo, že v tu dobu obíhalo Zemi již nejméně jeden rok. Nejdále bylo od ní 1,2 milióny km, nejblíže se přiblížilo na 41 000 kmPodle jeho jasnosti by mělo jít o objekt o velikosti 1–2 m. Vzhledem k neobvyklé dráze není vyloučeno, že jde o umělé těleso, např. poslední stupeň nosné rakety. Existují však planetky, které sice přímo neobíhají Zemi, ale jsou ovlivňovány jejím gravitačním polem a mají s ní sladěnou oběžnou dráhu. Od roku 1986 je znám asi 5 km velký asteroid 3753 Cruithne, který má sice protáhlou eliptickou dráhu (k Slunci se přibližuje téměř na vzdálenost Merkuru a v nejvzdálenějším bodě dráhy je až za drahou Marsu), ale jeho oběžná doba je prakticky shodná se Zemí: 364,01 dne. V roce 2011 byla pomocí infračerveného kosmického dalekohledu WISE objevena planetka 2010 TK7, která obíhá Slunce po téměř stejné dráze jako Země, ale 60° před ní. Je to tedy první známý trojan Země. Jeho velikost je však jen několik set metrů. Slapové jevy Měsíc spolu se Sluncem působí svým gravitačním vlivem – slapovými silami – na Zemi a způsobuje relativně malé deformace jejího tvaru. Nejznámějšími a nejvíce viditelnými slapovými jevy jsou příliv a odliv. Vzhledem k periodě, s jakou zdánlivě obíhá Měsíc kolem Země – tedy 24 h 50 min, se projevují s poloviční periodou přibližně 12 h (během jednoho dne nastane dvakrát příliv a dvakrát odliv). Obyvatelnost Přítomnost velkého množství živých organismů na Zemi je zjevná již z vesmíru. Poukazují na to obrovské zalesněné plochy, vystupující korálové útesy a v neposlední řadě i velké množství kyslíku v zemské atmosféře, který se tam dostal jako produkt několika miliard let fotosyntézy sinic a rostlin. Jako jediná známá planeta, na níž se vyvinul a přetrval život, se Země stala prototypem obyvatelné planety. Vzdálenost Země od Slunce, přítomnost atmosféry a její vhodné chemické složení umožňují, aby se na většině jejího povrchu udržela voda v kapalném skupenství. Tím je splněna základní podmínka, kterou podle současných představ potřebuje život ke svému vzniku. Od svého vzniku obývají živé organismy tuto planetu už asi 3,8 miliardy let, což představuje přes čtyři pětiny její historie. V současnosti je Země obydlena podle odhadů řádově 1033 jednotlivých živých organismů, které patří do více než 1,5 milionu druhů. Formy života jsou rozmanité od nejjednodušších bezjaderných mikroskopických jednobuněčných (prokaryot) přes větší jednobuněčné prvky s jádrem až po mnohobuněčné; řasy, rostliny, houby a živočichy. Současné druhy však pravděpodobně představují pouze zlomek všech druhů, které se na Zemi vyskytovaly v minulosti. Živé organismy obývají celý povrch Země, určitou vrstvu pod povrchem a spodní části její atmosféry. Nacházejí se i na těch (z hlediska člověka) nejextrémnějších stanovištích: v hlubinách oceánských příkopů bez slunečního světla a tepla, kde je vše vystaveno obrovskému hydrostatickému tlaku, v horkých sirných pramenech, v Antarktickém ledu, v nejsušších pouštích i v oblastech bez dýchatelného kyslíku. Oblast Země obydlena živými organismy se nazývá biosféra. Biosféra a neživé složky přírody, jako litosféra, hydrosféra a atmosféra, jsou navzájem těsně propojeny. Podílejí se na koloběhu mnoha látek, z nichž nejznámější je koloběh vody. V přírodě je však možné popsat koloběh mnoha klíčových sloučenin a prvků, například koloběh kyslíku, koloběh uhlíku, koloběh vápníku a podobně. Na všech těchto procesech se podílejí jak živé, tak neživé složky přírody a život na Zemi by bez těchto koloběhů nebyl možný. Země je také domovskou planetou lidstva, které žije v přibližně 200 nezávislých státech. K dubnu 2014 žilo na Zemi přibližně 7 158 138 650 lidí. Část povrchu Země, která je obydlena nebo zřetelně změněna člověkem, se nazývá noosféra. Budoucnost planety Země a otázka její další obyvatelnosti pro člověka i život obecně je v současnosti hojně diskutovaným tématem. Jisté je, že v časovém horizontu příštích stovek milionů až miliard let obyvatelnost Země pro většinu forem života zcela zanikne. Země v kultuře Jméno planety Planeta Země má obrovské množství názvů v závislosti na jednotlivých kulturách či jazycích. Mezi nejpoužívanější patří označení Gaia, které vyjadřuje slovní spojení „matka Země“. Jedná se o dceru Chaosu a manželku Úranovu, kterému porodila Titány, jež později vyvolali válku mezi giganty a olympskými bohy. Odkazy Poznámky Reference Literatura Související články Google Earth NASA World Wind Zeměpisné rekordy světa Pozice Země ve vesmíru Populace Externí odkazy Země na stránkách National Geographic Society Země na stránkách NASA Solar System Exploration Planety sluneční soustavy Terestrické planety


source: fineweb

text: Když na to přijde, tak klasické vítězné kolo Roubaix reaguje prostě jako váš prodloužený mozek a tělo. Profesionální jezdci jako Tom Boonen, který na kole Roubaix SL4 vyrovnal rekord čtvrtým vítězstvím v závodě Paříž–Roubaix v roce 2012, při jízdě spoléhají na jeho hladkou jízdou a výborné ovládání. Komponenty upravené pro jednotlivé velikosti a rám s nejlepší rovnováhou vertikální pružnosti, nízké hmotnosti a torzní tuhosti – s tím vším si jezdci různé postavy mohou vychutnat stejnou kvalitu jízdy a výkonu jako Boonen. Co Konstrukce rámu optimalizovaná pro jednotlivé velikosti Proč Aby si jezdci všech postav vychutnali stejné vlastnosti ostrého a hladkého řízení a kvalitu jízdy a výkon, kterými se kolo Roubaix proslavilo. Jak Průměry trubek upravené pro jednotlivé velikosti, úhly zadní vidlice a vrstvení karbonového vlákna se u jednotlivých velikostí rámu mění. HYPERBOLICKY TVAROVANÁ HLAVOVÁ TRUBKA Co Strategické tvarování povrchu spoje hlavové trubky/horní rámové trubky/spodní rámové trubky s cílem optimalizovat určité vlastnosti jízdy Proč Zlepšuje torzní tuhost díky přímějšímu spojení s předním kolem prostřednictvím sloupku a zároveň si udržuje pružnost. Jak Změnou geometrie tohoto spoje získáváme vyšší tuhost bez nutnosti použití příliš tuhého vlákna, které by snížilo vertikální pružnost. Rozšířením horní a spodní rámové trubky jsme odstranili rovná místa za hlavovou trubkou pro větší tuhost rámu. KONSTRUKCE PRO JEDNOTLIVÉ VELIKOSTI VIDLICE Co Pružnější a lehčí vidlice s velikostmi korunky pro jednotlivé velikosti (1-1/8", 1-1/4" a 1-3/8") Proč Pro vyrovnanější a stabilnější jízdu jezdců všech postav Jak Lepší vrstvení vlákna a ložiska upravená pro jednotlivé velikosti přispívají k tomu, že je vidlice o 20 % pružnější a celkově o 30 gramů lehčí. TVAROVANÁ ZADNÍ VIDLICE A SEDLOVKA CG-R Co Zadní vidlice (na všech rámech) a naše nově navržená CG-R sedlovka (na modelech S-Works, Pro a Expert) společně zpřesňují řízení a pohlcují vibrace od silnice. Proč Tvar zadní vidlice s prvky Zertz zvyšuje pružnost zadní osy a pohlcuje vibrace, zatímco sedlovka CG-R dále zlepšuje pružnost na hrbolech, a snižuje tak únavu jezdce. Jak Nový design zadní vidlice v trojúhelníkovém tvaru má přímější linky od sedlové trubky po patky. Tato lépe navržená struktura zvyšuje boční tuhost a zároveň neztrácí vertikální pružnost. Unikátní design sedlovky CG-R přispívá k odpružení na nerovném povrchu a k hladší a pružnější jízdě. ZERTZ Co Viskoelastické tlumiče integrované do zadní a přední vidlice Roubaix Proč Absorbuje vibrace ze silnice, a minimalizuje tak únavu a zpříjemňuje jízdu. Jak Vibrace z povrchu silnice se přes kola dostávají do rámu a vidlice. Tlumiče vložené do střední sekce zadní vidlice a každého ramene přední vidlice pomáhají minimalizovat vibrace dříve, než doputují k rukám a tělu cyklisty.


text: Tajemství Ocelového města je český dobrodružný film pro mládež z roku 1978 natočený podle knihy Julese Verna Ocelové město. Obsah Dva bohatí muži si vybudují města. Doktor Sarrasin (Martin Růžek) postavil krásné město Fortuna, kdežto profesor Janus (Josef Vinklář) má své Ocelové město. Jedno město chce žít v míru, druhé město vyrábí obrovskou bombu se záhadnou látkou, která neničí budovy, ale zabíjí lidi. Sarrasinův zeť, inženýr Zodiak (Jaromír Hanzlík), je vyslán v přestrojení do Ocelového města, aby přišel záhadě na kloub a pomohl zachránit Fortunu před zničením. Janus se totiž rozhodl Fortunu zničit obrovským dělem, přespříliš velká nálož však dělo zničí a obsluha děla včetně profesora Januse zahyne. Obsazení Dva scénáře Ve spisovém archivu Filmového studia Barrandov se dochovala i první, obsáhlejší verze scénáře, více podobná Verneově knižní předloze. Nakonec byla ale redukována z důvodů rozpočtové náročnosti. V ní má profesor Janus, stejně jako v knize dva typy granátů do dalekonosného děla. První je naplněn zkapalněným kysličníkem uhličitým, druhý obsahuje sto malých zápalných náloží, které se těsně před dopadem na cíl uvolní a způsobí sto požárů současně. Janus z počátku váhá s použitím mrazivé střely se zkapalněným plynem. Ví se totiž, že je pod stálým tlakem a při výstřelu by mohla prasknout a způsobit katastrofu v místě výstřelu. Pro svůj první útok na Fortunu tedy zvolí zápalnou střelu. Vlivem vzteku z odhaleného špiona nechá zvětšit nálož v dělu. To způsobí, že střela dosáhne první kosmické rychlosti a skončí na oběžné dráze, jako umělá družice Země. Obyvatelé Fortuny, hlavně děti ji považují za "supermoderní silvestrovskou rachejtli", protože právě slaví Silvestra. Po několika dnech následuje druhý pokus o útok na Fortunu. K ní Janus použije mrazivou střelu. Ta se, dle všech výpočtů, roztrhne v hlavni obřího děla a jeho obsluhu i s profesorem Janusem zahubí a zmrazí. Příběh končí na terase vily ve Fortuně, kde Marcel se svým synem, kterého ve filmu hraje Tomáš Holý, a s Viktorem, kterého adoptuje, společně pozorují přelety první umělé družice Země... Odkazy Reference Externí odkazy Tajemství Ocelového města na YouTube České filmy inspirované dílem Julese Verna České dětské filmy Filmy z roku 1978 České dobrodružné filmy


text: Délka je jedna ze základních fyzikálních veličin. Pomocí délky se vyjadřuje vzájemná poloha a rozprostraněnost objektů v prostoru. Délka jako fyzikální veličina vychází z geometrického pojmu délky jako míry ohraničené části křivky. Závisí však také na fyzikálním chápání prostoru a jeho relativnosti. V běžném nefyzikálním použití se délkou charakterizuje velikost nejdelšího rozměru určitého tělesa či abstraktního objektu, tedy přímou vzdálenost dvou jeho krajních bodů. Ostatní délkové charakteristiky mají speciální názvy. Délka v běžném použití U jednorozměrných objektů (např. úsečka, spojnice bodů; strana, úhlopříčka, těžnice nebo jiná významná úsečka plošného útvaru; hrana, tělesová úhlopříčka, těžnice nebo jiná významná úsečka tělesa apod.) je délka jeho jediným rozměrem. U vícerozměrných objektů (dvourozměrných ploch a trojrozměrných těles) je jako délka označován zpravidla větší resp. největší rozměr. V praxi se pak uplatňuje rozlišení rozměrů těles na šířku, tloušťku, výšku hloubku podle různých kriterií: poměrů rozměrů, orientace stran tělesa vůči pozorovateli a orientace stran tělesa vůči zemi. O "délce" nehovoříme v případě shody všech kolmých rozměrů objektu (např. čtverec, kruh, krychle nebo koule) nebo u tělesa s nepříliš větším třetím rozměrem ("výškou") , než dva shodné. Délka v geometrii Délkou úsečky je vzdálenost jejich koncových bodů. Délku křivky lze určit jako limitu délek lomených čar složených z úseků s koncovými body na měřené křivce, když a délka každé úsečky lomené čáry se blíží nule. Vzdáleností se nazývá délka nejkratší spojnice dvou objektů, např. mezi dvěma body, mezi bodem a přímkou, dvěma rovnoběžnými přímkami apod. Délku obvykle vztahujeme k charakteristickým bodům či hranicím určitého plošného útvaru nebo tělesa, např. délka úsečky, délka strany krychle apod. Délka jako fyzikální veličina Délku jako fyzikální veličinu lze v nejobecnějším smyslu chápat nejen jako skalární veličinu, ale v některých významech, kdy charakterizuje přímou orientovanou vzdálenost, jí lze přiřadit vektorový charakter. Pak má zpravidla i speciální název (polohový vektor). Na rozdíl od geometrického, absolutního pojetí délky, zohledňuje fyzikální chápání délky její relativnost a kvantová omezení. Jednotky a značení Značka: normy a učebnice doporučují různá označení přesněji charakterizující „druh“ délky, např. l, d, x (v kvantové mechanice), a, b, c,... (délky úseček/hran těles); viz též oddíl Příbuzné veličiny níže Základní jednotka v SI: metr, značka m Další jednotky dekadické násobky a díly: kilometr (km), decimetr (dm), centimetr (cm), milimetr (mm), mikrometr (μm), ångström (1 Å = 10−10 m) přirozené jednotky délky: Planckova délka, atomová jednotka délky a0 (= Bohrův poloměr) jednotky v astronomii: astronomická jednotka (AU, UA, au), světelný rok (ly), parsec (pc) anglo-americké jednotky: palec, stopa, yard, míle, námořní míle starší, dnes nepoužívané jednotky: sáh, loket, versta, bara, decimo ... Měření délky Měřicí nástroje a přístroje délky jsou Pevné: pravítko, pevný metr (např. tyčový) Skladné: skládací, svinovací (často mnohem delší, než 1 m): samosvinovací, krejčovský metr, pásmo, Měřidlo s měrným kotoučem, pro malé rozměry: posuvné měřítko (šuplera), mikrometr Laserové měřidlo Příbuzné veličiny Stejný charakter jako délka má mnoho fyzikálních veličin (v závorce doporučené značky): jiné názvy charakteristických rozměrů útvarů a těles: šířka, tloušťka, výška (obvykle a, b, c pro rozměry těles tvaru hranolu, v pro svislý rozměr, d pro tloušťku vrstvy) , poloměr (r), průměr (d) charakteristiky umístění v prostoru: výška (v, h), hloubku (h), polohový vektor (r, R), souřadnice (x, y, z / x1, x2, x3 / h1, h2, h3) délka dráhy (trajektorie) pohybu (s) délkové charakteristiky vlnění: vlnová délka (λ), Comptonova vlnová délka (λC) ... délkové charakteristiky dosahu pole/vlnění/záření/tepla: hloubka průniku (d, λ), délka zeslabení(λ), polotloušťka(d1⁄2)... délkové charakteristiky optických soustav: ohnisková vzdálenost (f), optický interval soustavy (Δ), ... délkové charakteristiky atomu/částic: Bohrův poloměr (a0), klasický poloměr elektronu(re), ... a mnoho dalších. Relativnost délky Současná fyzika nechápe délku jako veličinu absolutní, tedy v čistě geometrickém smyslu, ale jako veličinu závislou na pohybovém stavu vzhledem k soustavě pozorovatele a na gravitačním poli. Již speciální teorie relativity vysvětluje tzv. kontrakci délky či jev zvaný aberace, obecná teorie relativity pak přidává závislost na zrychlení a gravitaci a vysvětluje např. tzv. gravitační rudý posuv elektromagnetického vlnění. Délka v kvantové fyzice V klasickém případě lze délku vyjádřit změnou polohového vektoru. V kvantové mechanice je obdobou vektor polohy (obvykle značený x či X) resp. jeho tři složky (souřadnice) v daném vztažném systému. Souřadnice jsou vzájemně kompatibilní pozorovatelné, tedy lze u kvantových systémů principiálně změřit všechny tři. Naopak nelze určit danou složku polohy částice s odpovídající složkou její hybnosti – tyto dvě veličiny jsou nekompatibilní a jejich určitelnost podléhá Heisenbergovu principu neurčitosti. Přenesený význam Slovo se používá i v přeneseném významu pro časové údaje, např. délka dne, střední délka života; pro počty základních informačních jednotek, zejména počet znaků v textu, např. délka slov v češtině, nebo počet bajtů, např. délka klíče; speciální význam má zeměpisná délka, vyjadřující úhel, který svírá spojnice středu Země a daného místa s rovinou Nultého poledníku. Související články Řádová velikost (délka) Fyzikální veličina Zeměpisná délka Externí odkazy Geometrie Fyzikální veličiny Vzdálenost


Egypt - katastrofa biblických rozměrů aneb chudáci už nemají co ztratit | 3. 2. 2011 | Martin Martínek | Britské listy Máme před očima tuniské události, kde to bylo za pár dní hotovo a situace se uklidnila. Zatím nic nenasvědčuje tomu, že to v Egyptě bude stejné. Naopak - intenzita střetů se zvyšuje... Docela se divím českým turistům, že i nadále setrvávají ve svých uzavřených letoviscích a myslí si, že jich se to netýká. Pokud totiž tyto střety potrvají ještě několik dní, nevyhnutelně povedou k rozvrácení zásobování nejen těchto středisek, ale i ve velkých městech. Již dnes čteme o tom, že jsou rabovány obchody. Jak tam tedy může fungovat základní infrastruktura, ale hlavně - kdy bude tato infrastruktura obnovena? Co si koupíte ve vypáleném obchodě? Hlavně však začněme brát vážně některé další souvislosti. Jak upozorňují některé ruské servery - např. Vzgljad - na Egypt dopadly kromě jiného důsledky katastrofálního loňského sucha v Rusku. Ještě loni Egypt dovezl kolem 5 mil tun pšenice z Ruska. Po loňské neúrodě Rusko zastavilo vývoz obilí. To by nakonec asi nebylo tím hlavním problémem - obilí se urodilo jinde ve světě. Problém je s cenou - podle ruských údajů dosahovala cena ruské pšenice kolem 240 dolarů za tunu. Americká však je minimálně o pětinu dražší a stejně jako je dražší je i australská či evropská pšenice. Jen za rok 2010 se cena pšenice na chicagské burze zvýšila o bezmála polovinu. Z nemalé části je to důsledek nového pole pro spekulanty - investice do komoditních indexů. Je přitom známo, že egyptský státní rozpočet musí dotovat cenu obilí - jen toto zvýšení cen vyžaduje zhruba miliardu dolarů. Dotace cen pšenice je naprosto nezbytná - odhaduje se, že až polovina obyvatel Egypta žije za 2 dolary denně a pětina za méně než jeden dolar a jsou to především lidé ve velkých městech. Přitom kontrast mezi bohatými a chudými právě ve městech je nejmarkantnější. A to nemluvíme o všude přítomné korupci... Tito chudáci už nemají co ztratit. A jestli se vlivem těchto bouří naruší zásobování ve městech, pak důsledky si jen těžko umíme představit. Kdo zajistí zásobování v Káhiře s 20 miliony obyvatel? Lidi, které žene hlad, nezastaví vůbec nic.... Divím se Západu, že s takovou bohorovností přihlíží dění v Egyptě a stále ještě si myslí, že je možno Mubaraka udržet u moci - alespoň do podzimu, jak si on přeje. Nic takového se nebude konat. Čím dříve odejde, tím lépe. Tím rozvrat Egypta - ke kterému při nečinnosti Západu dojde - bude menší. To ještě politici na Západě nepochopili, jakou hrozbu představuje 80 milionů lidí v předpolí Evropy a v jednom z nejcitlivějších míst světové politiky? To ani nepochopili, že jedinou dobře organizovanou silou v zemi je Muslimské bratrstvo, o jehož politických cílech mnohé tušíme ...? Právě tento případ také ukazuje, jak krátkozraké jsou podpory autoritativních režimů s jednou stranou. Když režim padne, není žádná jiná síla, která by to svrženou mohla nahradit a pak nastupují síly žijící v ilegalitě, které jsou těžko předvídatelné.... Pokud se situace v Egyptě rychle neuklidní, pak skutečně můžeme očekávat velké problémy. Pokud by to nakonec všechno skončilo jen tím, že jim všichni - a ČR nevyjímaje - budeme nuceni poskytovat potravinovou pomoc. To by ještě byl ten nejlepší scénář. Dnes jsou už ve hře i daleko horší scénáře.... Vzgljad ZDE


text: Slovanské jazyky představují jednu ze skupin indoevropských jazyků. Jedná se o 15–19 jazyků, jimiž hovoří 293 milionů mluvčích (více než polovina, asi 150 milionů, připadá na ruštinu), a to především v zemích střední, východní a jižní Evropy a také v severní Asii. Vyvinuly se z praslovanštiny, přičemž samostatný vývoj prodělaly od konce 9. století. Dělí se na západoslovanské, východoslovanské a jihoslovanské. Rodilí mluvčí těchto jazyků se souhrnně nazývají Slované. Slovanské jazyky jsou vysoce flektivní a až na výjimky mají bohatě rozvinuté skloňování a časování. Slovosled těchto jazyků je volný. Slovanské jazyky jsou nejrozšířenější jazykovou skupinou v Evropě. Studiem těchto jazyků se zabývá slavistika. Dělení Současné slovanské jazyky pocházejí z předpokládaného indoevropského prajazyka, ze kterého se později zřejmě oddělil baltsko-slovanský prajazyk. Ten se poté rozdělil na prabaltštinu a praslovanštinu, která byla východiskem pro všechny slovanské jazyky. Základní dělení slovanských jazyků zahrnuje 3 větve: západní, východní a jižní. Živé jazyky Západoslovanské jazyky česko-slovenské jazyky – čeština, slovenština lužickosrbské jazyky – hornolužická srbština, dolnolužická srbština lechické jazyky – polština, slezština (někdy pokládána pouze za nářečí polštiny), kašubština Východoslovanské jazyky běloruština, ruština, rusínština, ukrajinština Jihoslovanské jazyky západní větev – chorvatština, srbština, bosenština, černohorština, slovinština východní větev – bulharština, makedonština V bývalé Jugoslávii se jako jeden z úředních jazyků používala srbochorvatština, nadnárodní spisovný jazyk s několika regionálními variantami. Po rozpadu země na začátku 90. let 20. století se postupně ustavily samostatné, vzájemně blízké spisovné jazyky srbština, chorvatština, bosenština a černohorština. Smíšené jazyky V hraničních oblastech byly popsány i tzv. smíšené jazyky, kombinující prvky dvou sousedních jazyků. Mezi východoslovanskými jazyky to například jsou: suržyk (směs ukrajinštiny a ruštiny), trasjanka (směs běloruštiny a ruštiny) a russenorsk (směs ruštiny a norštiny). Mrtvé jazyky V minulosti se používaly i další slovanské jazyky, v současnosti již považované za vymřelé (mrtvé): západoslovanské – pomořanština, severní slovinština, polabština; jihoslovanské – staroslověnština, církevní slovanština. Církevní slovanština se dosud používá jako liturgický jazyk některých východních církví. Není však živým, běžně mluveným jazykem. Fiktivní a konstruované jazyky Existují nebo v minulosti existovaly projekty či snahy o vytvoření univerzálního slovanského jazyka, který by umožnil snadnou komunikaci mezi příslušníky různých slovanských národů (obdoba esperanta). Takovými uměle vytvořenými jazyky jsou například: slovio, slovianski, mezislovanština, glagolica, proslava, ruslavsk (varianta slovia), novoslověnština a další. Severoslovanské jazyky Existuje domnělá větev tzv. severoslovanských jazyků, na níž se usuzuje kvůli nalezení záznamů staronovgorodštiny, která se značně odlišuje od soudobých slovanských jazyků. Na slovanské jazyky se odkazují i konstruované jazyky některých nadšenců, které jsou inspirované převážně absencí živých severoslovanských jazyků: ve světě Ill Bethisad – vozgičtina (vuozgašu), skuodština ostatní severoslovanské jazyky – lydnevi, sievrosku (sevorian), slaveni, slavisk Rozšíření a počty mluvčích Slovanské jazyky jsou nejvíce rozšířeny ve střední, východní a jihovýchodní Evropě a v severní Asii. Oblasti rozšíření západní a východní větve na sebe plynule navazují. Jihoslovanská oblast, která se nachází na Balkáně, je oddělena pásem zemí, kde se hovoří jinými jazyky (maďarština, rumunština, němčina). Tato izolace byla zapříčiněna především příchodem Maďarů do Panonské pánve na konci 9. století. Většinou se jedná o národní jazyky jednotlivých zemí a část z nich má postavení úředního jazyka. Slovanskými jazyky hovoří asi 293 milionů lidí, přičemž nejvíce rodilých mluvčích mají ruština, polština a ukrajinština. Hlavní rysy a rozdíly Písmo Současnost Slovanské jazyky v současnosti používají několik variant latinky: západoslovanské jazyky a západní jihoslovanské jazyky a několik variant cyrilice: východoslovanské jazyky, východní jihoslovanské jazyky a srbština. Volbu písma ovlivnil především historický vývoj. Latinka se používá v zemích, kde v minulosti převládal, případně převládá i v současnosti, vliv římskokatolické církve. Cyrilice se používá v zemích s převládajícím vlivem pravoslaví. Srbština se oficiálně zapisuje cyrilicí i latinkou. Použití cyrilice však převládá. Historická písma Historické je především nejstarší slovanské písmo hlaholice, patrně autorství věrozvěstů Cyrila a Metoděje a užívané pro církevní účely dosud. Středověké, zejména staročeské, glosy v židovských spisech v jazyku lešon Kenaan (kenánský jazyk), byly psané hebrejským písmem. Bosenština se v dobách osmanské nadvlády psala arabicí (arebica), arabským písmem upraveným na slovanskou abecedu. Výslovnost Délka hlásek, přízvuk a tón Současné slovanské jazyky se značně liší prozodickými rysy, kam patří délka hlásek, přízvuk a tón. V pozdní praslovanštině se předpokládají následující vlastnosti: Všechny samohlásky slov mohly být jak krátké, tak i dlouhé, bez ohledu na přízvuk. Krátkost a délka měla fonematickou platnost, tj. rozlišovala význam slov. Slova měla obvykle jednu přízvučnou slabiku. Tento přízvuk byl volný a mohl se vyskytovat na kterékoliv slabice. Poloha přízvuku mohla rozlišovat význam. Přízvučné slabiky se vyslovovaly klesavým nebo stoupavým tónem. Tento tón rovněž mohl rozlišovat význam. Přízvuk byl pohyblivý. Jeho poloha se při skloňování nebo časování mohla měnit. Tento systém se prakticky nezměnil v srbštině a chorvatštině. Kromě délky samohlásek se také rozlišuje délka slabikotvorné sonory /r/. Délka hlásek se v písmu neoznačuje. Podobný systém je též ve slovinštině, avšak s tím rozdílem, že v nepřízvučných slabikách se délka hlásek nerozlišuje. Tóny mají pouze některá slovinská nářečí. Východoslovanské jazyky a bulharština nemají fonematickou délku ani tóny. Zachovávají volný a pohyblivý přízvuk s možností rozlišovat význam slov. Západoslovanské jazyky nemají tóny. Přízvuk je pevný, bez možnosti rozlišení významu. V češtině a slovenštině je vždy na první slabice přízvučného celku (obvykle slova). Čeština a slovenština mají fonematickou délku, která se v písmu označuje diakritickým znaménkem (čárkou). Dlouhá může být samohláska v kterékoliv slabice bez ohledu na pozici přízvuku. Avšak ve slovenštině se uplatňuje tzv. rytmické pravidlo, podle kterého nemohou být dlouhé samohlásky ve dvou po sobě následujících slabikách. Druhá v pořadí se téměř vždy krátí (čes. pěkný, krásný × slov. pekný, krásny). Za dlouhé samohlásky se považují též dvojhlásky. Kromě toho mohou být dlouhé také slabikotvorné sonory /r, l/. V polštině nejsou dlouhé samohlásky. Přízvuk je zpravidla na předposlední slabice, méně často na třetí slabice od konce slova. Souhlásky Všechny slovanské jazyky mají podobný výčet souhláskových fonémů. Rozdíly plynou z různého vývoje po praslovanském období. Na konci tohoto období měly všechny souhlásky tvrdou a měkkou (palatalizovanou) variantu. Nejvíce se tento systém uchoval v ruštině (viz tabulku) a běloruštině. V menší míře též v ukrajinštině a bulharštině. I když v dalších jazycích palatalizace zanikla, pozůstatky tohoto stavu se v nich nacházejí stále. Ovlivňuje též gramatiku většiny slovanských jazyků (existence měkkých a tvrdých vzorů skloňování) a v některých i pravopis. V češtině a slovenštině se palatalizované alveoláry // změnily na palatální // (psáno ď, ť, ň). Ve slovenštině pak také z palatalizovaného // vzniklo // (psáno ľ). Z palatalizované alveolární vibranty // se vyvinula specifická česká souhláska // (psáno ř), která se může podle svého okolí vyslovovat zněle i nezněle. V polštině palatalizovaným // odpovídají // (psáno dź, ć, ń). Kromě toho se rozlišuje měkké l a tvrdé ł (vyslovované jako velarizované [] nebo []). Proces palatalizace konce praslovanského období neovlivnil vývoj současné srbštiny, chorvatštiny a slovinštiny. Z původní velární souhlásky // se v češtině, slovenštině a ukrajinštině vyvinulo hrdelní // (psané h/г; příklad: noga → noha), jehož znělá výslovnost je ve světovém měřítku poměrně neobvyklá. V běloruštině se vyvinulo // (znělý protějšek //). Ve všech slovanských jazycích, s výjimkou ukrajinštiny, znělé párové souhlásky ztrácejí znělost na konci slov, např. české slovo led, vyslovované jako . Samohlásky Typický inventář samohlásek ve slovanských jazycích je následující: V jazycích s palatalizací souhlásek (ruština, běloruština, ukrajinština) mají přední a zadní varianty výslovnosti. Po palatalizovaných souhláskách se samohlásky vyslovují více vpředu než po souhláskách nepalatalizovaných. Nejvíce slyšitelný rozdíl je u fonému /i/ – přední [] je vnímáno jako „měkké i“ a zadnější [] jako „tvrdé y“. V polštině sice palatalizace zanikla, rozdíl ve výslovnosti a psaní i/y se však zachovává. Čeština a slovenština zachovávají historické psaní i/y, rozdíl ve výslovnosti však zanikl. Jihoslovanské jazyky nerozlišují i/y ani v písmu a mají pouze „měkké i“ – srov. např. české ryby a bulharské риби (ribi). V polštině se zachovaly praslovanské nosové samohlásky // (psané ę, ą). Slovinština rozlišuje polozavřené // a polootevřené // samohlásky. V bulharštině existuje zvláštní samohláska //, která nemá v ostatních slovanských jazycích obdobu. V ruštině a běloruštině je výslovnost samohlásek výrazně ovlivněna přízvukem. Přízvučné samohlásky jsou vysloveny plně a zdůrazněny prodloužením, zatímco v nepřízvučných slabikách se jejich výslovnost redukuje. Typické je tzv. akání, kdy se nepřízvučné /o/ vyslovuje stejně jako /a/, např. rus. молоко (moloko) [] – mléko. Gramatika Slovanské jazyky ve velké míře zachovávají rysy původní indoevropské gramatiky, i když značně obměněné během historického vývoje. Jejich gramatika vykazuje převažující flektivní charakter, i když například bulharština a makedonština zásadně zredukovaly skloňování a vykazují více rysů analytického jazyka než ostatní slovanské jazyky. Skloňování U podstatných a přídavných jmen, číslovek a zájmen mají všechny slovanské jazyky poměrně složitý systém ohýbání (skloňování), a to v kategoriích pádu, čísla a rodu. Většina současných jazyků zachovává původní systém sedmi pádů: nominativ, genitiv, dativ, akuzativ, vokativ, lokál a instrumentál. Vokativ (pád pro oslovení) se uplatňuje pouze u podstatných a přídavných jmen (pokud v jazyce existuje), nikoliv u číslovek a zájmen. Vokativ zanikl v běloruštině, ruštině, slovenštině, slovinštině a dolnolužické srbštině. K oslovení se v těchto jazycích používá nominativ. Zachovaly se pouze relikty, jako např. slovenská fráze „pane bože“. V bulharštině a makedonštině zanikly pádové koncovky. Z původních 7 pádů se zachovává pouze vokativ. Jinak jako univerzální pád slouží nominativ. Významy odpovídající pádům v jiných jazycích se vyjadřují pomocí předložek. Ve všech slovanských jazycích se rozlišuje číslo jednotné (singulár) a množné (plurál). Ve slovinštině a lužické srbštině se zachovalo též dvojné číslo (duál). V některých jiných jazycích lze najít lze najít při skloňování zvláštní tvary, které jsou pozůstatkem původního duálu, například české „oběma očima“. Ve všech jazycích se rozlišuje rod mužský, ženský a střední, který nemusí odpovídat přirozené podstatě pojmenovávané skutečnosti. Například české slovo stůl je mužského rodu, ačkoliv označuje věc, která není charakteristická biologickou pohlavností. V rámci mužského rodu se při skloňování uplatňuje různou měrou také kategorie životnosti a neživotnosti. V češtině je to například tvar akuzativu singuláru („vidím starého muže“ × „vidím starý dům“) a nominativu plurálu („staří muži“ × „staré domy“). Ve slovenštině a některých dalších jazycích je podobný rozdíl i v akuzativu plurálu („vidím starých mužov“ × „vidím staré domy“). Podstatná jména Soubory koncovek, které se při skloňování připojují k podstatným jménům, se liší nejen mezi rody, ale i v rámci rodů existuje několik typů skloňování (vzorů). Počet vzorů je v jednotlivých jazycích různý, obecným rysem však je rozlišení vzorů tvrdých a měkkých podle zakončení slovního kmene, které vyplývá z praslovanské palatalizace (viz výše). V důsledku hláskových změn jsou největší rozdíly mezi měkkými a tvrdými vzory v češtině. Srov. např. čes. pána – muže, ženu – ulici, ženou – ulicí a slovenské pána – muža, ženu – ulicu, ženou – ulicou (první ve dvojici je vždy tvrdé skloňování, na druhém místě pak měkký vzor). Přídavná jména Podle významu lze přídavná jména ve slovanských jazycích dělit na jakostní (nový, mladý, velký), vztahová (dřevěný, kamenný, psí) a přivlastňovací (otcův, Petrův, matčin). Přivlastňovat lze pouze živým bytostem, především osobám. Podle typu skloňování se vzory dělí na tvrdé a měkké (viz české mladý × jarní), což souvisí s praslovanskou palatalizací, a zvláštní typ skloňování mají přivlastňovací přídavná jména (otcův, matčin). V bulharštině a makedonštině, které ztratily pádové koncovky, toto rozdělení postrádá platnost. U přídavných jmen lze rozlišit tvary dlouhé a krátké (jmenné), např. české mladý × mlád. Jmenné tvary se skloňují (nebo v minulosti skloňovaly) jako podstatná jména. Ve většině jazyků jsou na ústupu. V češtině se tvoří jen od některých přídavných jmen. Považují se za knižní a používají jen v nominativu, výjimečně také v akuzativu. V polštině a slovenštině jsou jmenné tvary zcela výjimečné (např. slov. rád). Nejvíce se tyto tvary používají v jihoslovanské větvi. V srbštině a chorvatštině je dosud kompletní skloňování ve všech pádech, ačkoliv tyto tvary jsou též na ústupu. V bulharštině jmenné tvary převládají, např. млад (mlad), нов (nov). Dlouhý tvar mají v mužském rodě přídavná jména typu български (bălgarski) – bulharský – a přídavná jména s připojeným členem, např. младият (mladijat). Obdobná situace je i v makedonštině. Člen V bulharštině a makedonštině se u podstatných jmen používá (určitý) člen, který se připojuje ke jménu jako koncovka, např. bulh. жената (ženata) – (ta) žena. Je-li podstatné jméno rozvito, připojuje se člen k prvnímu slovu této skupiny: старата жена (starata žena) – (ta) stará žena. V jiných jazycích člen neexistuje. Určitost/neurčitost se vyjadřuje jinými prostředky. Například v mluvené češtině se často používá ukazovací zájmeno ten podobným způsobem jako určitý člen v jazycích, které člen mají. Jeho použití však není závazné. Časování sloves Časování sloves vykazuje ve všech slovanských jazycích mnoho shodných flektivních rysů. Slovesa vyjadřují kategorie osoby, čísla, času a způsobu. Charakteristickým znakem slovanských jazyků je existence vidových dvojic sloves dokonavých (perfektiva) a nedokonavých (imperfektiva). Jde o lexikální rozlišení významu podle vztahu k ukončenosti/neukončenosti děje, například česká slovesa napsat (dokonavé) a psát (nedokonavé). Slovesné způsoby jsou: oznamovací (indikativ), podmiňovací (kondicionál) a rozkazovací (imperativ). Toto rozdělení je společné všem slovanským jazykům. Ve většině slovanských jazyků se vyskytuje infinitiv, neurčitý tvar sloves, který nevyjadřuje výše uvedené kategorie (kromě vidu) a považuje se za základní tvar slovesa. Infinitiv však neexistuje v bulharštině a makedonštině. Místo něj se používají opisné vazby se spojkou да (da), např. bulh. искам да пиша (iskam da piša) – chci psát, искаш да пишеш (iskaš da pišeš) – chceš psát. Tato konstrukce se používá i v srbštině, ačkoliv v ní infinitiv existuje. Osoba a číslo se vyjadřují pomocí osobních koncovek. Rozlišují se 3 osoby (1.–3.) a číslo jednotné a množné. Ve slovinštině a lužické srbštině též číslo dvojné. Současné slovanské jazyky se liší počtem slovesných časů. Jihoslovanské jazyky (kromě slovinštiny) a lužická srbština různou zachovávají původní systém praslovanských časů, především při vyjadřování minulosti. Západoslovanské jazyky (kromě lužické srbštiny), východoslovanské jazyky a slovinština zredukovaly tento systém na čas minulý, přítomný a budoucí. Minulé časy Slovanské minulé časy jsou následující: jednoduché – aorist a imperfektum – tvořené zvláštními osobními koncovkami; složené – perfektum a pluskvamperfektum (předpřítomný a předminulý) – tvořené tvary slovesa být a příčestím minulým. V jazycích, kde se zredukoval počet minulých časů, převzalo funkci univerzálního minulého času původní perfektum. V těchto jazycích se označuje jako préteritum. Perfektum/préteritum se tvoří přítomnými tvary pomocného slovesa být a příčestím minulým, které je jmenným tvarem slovesa a má shodný rod a číslo jako podmět. V jihoslovanských jazycích je tvar pomocného slovesa ve všech osobách (viz příklad z bulharštiny). V západoslovanských jazycích je pomocné sloveso pouze v první a druhé osobě a ve třetí osobě (je/jsou) odpadá (čes. psal jsem, psal jsi, psal; psali jsme, psali jste, psali). Ve východoslovanských jazycích pomocné sloveso odpadá úplně a zůstává pouze samotné příčestí. Osoba je pak vyjadřována podmětem, který zpravidla nemůže být v těchto jazycích vynecháván, např. ruské я писал (ja pisal), ты писал (ty pisal), он писал (on pisal) atd. V polštině se préteritum syntetizovalo. Pomocné sloveso se připojuje ve zkráceném tvaru k příčestí jako koncovka: pisałem, pisałeś, pisał; pisaliśmy, pisaliście, pisali. Budoucí časy Při vyjadřování budoucnosti se liší východoslovanské a západoslovanské jazyky na jedné straně od jihoslovanských jazyků na straně druhé. V první skupině jazyků mají zvláštní tvary budoucího času (futura) pouze nedokonavá slovesa. Tyto tvary jsou většinou analytické a tvoří se zvláštním budoucím tvarem slovesa být a infinitivem, např. slov. budem písať, budeš písať, bude písať; budeme písať, budete písať, budú písať. Některá slovesa tvoří budoucí čas přidáním předpony po- k přítomnému tvaru, např. čes. pojedu, půjdu, ponesu, povedu. V polštině se místo infinitivu také používá příčestí minulé: będę pisać = będę pisał/pisała – budu psát. Tímto způsobem se tvoří budoucí čas také ve slovinštině: bom pisal/pisala. V ukrajinštině kromě analytických tvarů existují i tvary syntetické, tvořené zvláštními koncovkami: буду писати (budu pysaty) = писатиму (pysatymu), будеш писати (budeš pysaty) = писатимеш (pysatymeš). U dokonavých sloves se budoucnost vyjadřuje přítomnými tvary. Tato slovesa nemají schopnost vyjádřit přítomnost. Srov. např. čes. budu psát – napíšu. Jihoslovanské jazyky (s výjimkou slovinštiny) tvoří budoucí čas odlišně, avšak způsob tvoření u dokonavých i nedokonavých sloves je v nich stejný. Tvary jsou vždy analytické. V bulharštině se budoucí čas tvoří neměnnou částicí ще (šte) a přítomným tvarem slovesa: ще пиша (šte piša), ще пишеш (šte píšeš), ще пише (šte piše); ще пишем (šte pišem), ще пишете (šte pišete), ще пишат (šte pišat). Obdobně také u dokonavého slovesa: ще напиша (šte napiša) – napíšu. V makedonštině je stejný způsob s použitím částice ќе (tě): ќе пишувам (tě pišuvam) – budu psát. V chorvatštině se používají tvary pomocného slovesa hteti (chtít) s infinitivem: ću pisati, ćeš pisati, će pisati atd. Stejně i u dokonavých sloves: ću napisati, ćeš napisati, će napisati atd. V srbštině se pomocné sloveso připojuje k infinitivu: писаћу/pisaću, писаћеш/pisaćeš, писаће/pisaće atd. V jihoslovanských jazycích (kromě slovinštiny) existuje též předbudoucí čas (futurum II), který se tvoří budoucím časem slovesa být a příčestím minulým. Příklady: bulh. ще съм/бъда писал/писала (šte săm/băda pisal/pisala), chorv. budem pisao/pisala. Slovosled a syntaxe Flektivnost a morfologické rozlišení slovních druhů umožňují značnou flexibilitu slovosledu, který je ve všech slovanských jazycích volný. Hlavním principem, kterým se slovosled řídí, je aktuální větné členění. Základním slovosledem SVO, tedy podmět – přísudek – předmět. V nominálních skupinách obvykle stojí přídavné jméno před podstatným. Pouze v polštině se často používá i obrácené pořadí, např. język polski – polský jazyk, dzień dobry – dobrý den. Srovnávací tabulka Odkazy Reference Literatura Související články Slované Praslovanština Externí odkazy Moderované fórum věnované slovanským jazykům Slavistika Balto-slovanské jazyky


tak to potom vezmu do saloonu všechno, aby proběhly suchý nácviky


text: Navigační cesta Titulní strana Integrovaná prevence a omezování znečištění (IPPC) Nabízené služby Nabízené služby - zpracování vyjádření odborně způsobilé osoby k žádostem o vydání integrovaného povolení - správa informací o procesu integrované prevence - analýza a zpracování informací o vydaných integrovaných povoleních a o použití nejlepších dostupných technik v České republice a zahraničí - partnerství v mezinárodní spolupráci, rozvoj problematiky integrované prevence a její harmonizace v národním a mezinárodním měřítku - zpracování odborných posudků podle zákona č. 76/2002 Sb. Pokud máte jakýkoliv dotaz, použijte, prosím, následující tlačítko.


Samolepka na auto se jménem dítěte - Holčina na skateboardu / Samolepkyditevaute.cz Samolepka na auto se jménem dítěte - Holčina na skateboardu Samolepky dítě v autě se jménem Holky a holčičky Holčina na skateboardu (22132) Nálepku na auto Holčina na skateboardu nabízíme ve 24 barvách a doplníte ji jménem dítěte nebo textem o délce až 30 znaků. Minimální rozměr samolepky je 9.8×10 cm, katalogové číslo 22132. Samolepka na auto se jménem dítěte - Holčina na skateboardu upozorní ostatní řidiče na přepravované dítě v autě. Nálepka Holčina na skateboardu se objednává ve čtyřech krocích. Vložíte ji do košíku, vyplníte dodací a fakturační údaje a objednávku odešlete. Vše vyrábíme na zakázku, nálepky nejsou skladem. Dle vybrané platby expedujeme do 2 pracovních dnů. Doplníte-li k samolepce Holčina na skateboardu text, změní se její výška o 2-3 cm. Šířka se mění v závislosti na délce textu. U krátkých textů, které se vejdou pod samolepku, se šířka nemění. Jak vybrat nálepku na auto s motivem Holčina na skateboardu? Jak nalepit samolepku Holčina na skateboardu na auto? Samolepku Holčina na skateboardu nalepíte na auto poměrně snadno a rychle. Stačí dodržovat správný postup a nespěchat. Až na barevné samolepky a pryskyřicové 3D samolepky mají všechny samolepky dítě v autě na svém povrchu aplikovanou přenášecí fólii, která umožňuje jejich lepení v jednom kuse. Samolepka se jménem Holčina na skateboardu se skládá z podkladového papíru, samotného motivu a přenášecí fólie. Při lepení samolepek se držte následujícího postupu: samolepku Holčina na skateboardu položte na rovnou plochu podkladovým papírem dolů dítě v autě, děti v autě, děvče, děvčata, dívka, dívky, dívenka, dívenky, holka, holky, holčička, holčičky, čepice, čapka, čapky, kšiltovka, kšiltovky, cop, copy, copánky, copánek, skateboard, skateboardy, skate, skejty, skejt, skejtbord, skejtbordy, na skateboardu, na skejtu, v čepici, v kšiltovce, s kšiltovkou, sportovec, sportovci


Jméno Khac Tiep Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek Jméno Khac Tiep mají 4 lidé, je na 6522. místě a věkový průměr je 20 let. Jméno Khac Tiep je složeno z více jmen. Jméno Khac nosí 0 obyvatel ČR. Jméno Tiep nosí 11 obyvatel ČR. Diskuze na téma: Jméno Khac Tiep Ostatní diskuze:


Bagrování Praha | Zážitky jako dárek | Zážitková agentura ESENNCE.cz s.r.o. Zážitky jako dárekAuto moto zážitkyBagry & ostatníBagrování Praha Vyzkoušejte si práci se skutečným bagrem! Čeká na Vás velký 4kolý bagr, typ JCB 4XC super G. Zážitek Bagrování Praha obsahuje: • seznámení se s bagrem a zaškolení • bagrování Trvání: 1 hodina Počet účastníků: Určeno pro 1 osobu Diváci: Diváci jsou vítáni, takže s sebou vezměte celou rodinu i děti. Mohou filmovat i fotografovat. Oblečení pro bagrování: Doporučujeme zvolit vhodné oblečení do bagru: boty do bláta, sportovní oblečení. Sezóna pro bagrování: Celoročně, pokud je teplota nad nulou a půda není zamrzlá. Bagruje se za každého počasí. Termíny: Vždy jedna sobota v měsíci (8.00-16.00) Lokalita: okolí Prahy Další podmínky: Nutné řidičské oprávnění sk. B, Občanský průkaz. Minimální věk je 18 let Počet bodů pro univerzální certifikát: 60 Bagrování Praha - fotografie: Darujte zážitek Bagrování Praha jako dárek nebo o něm dejte vědět přátelům: Bagrování Praha jako dárek Bagrování Praha je originální dárek. Darujte zážitek Bagrování Praha a dopřejte obdarovanému netradiční zážitek. Zážitkové dárky si získávají v posledních letech stále větší popularitu i v naší republice. Darujte zážitky jako dárek, když chcete obdarovaného překvapit něčím netradičním. A zážitek Bagrování Praha určitě patří mezi zážitky, na které se nezapomíná. Bagrování Praha - dárkové balení Poukaz na zážitek Bagrování Praha obdržíte v luxusní dárkové krabičce, která obsahuje zážitkový certifikát a průvodní dopis. Na průvodním dopise jsou informace o zážitku Bagrování Praha a také zde může Proč zážitek Bagrování Praha od ESENNCE.CZ?


text: K tomuto produktu si můžete přečíst 1 uživatelskou recenzi Motorola atrix 2 je velikostni srovnatelna s iphone 4 ale diky oblym hranam je prijemnejsi do ruky. Mobil je s gingerbread 2.3 rychly a nestane se mi ze by se aplikace sekla ci sama ukoncila. Display uchazejici. Rychlost 4g na americkem att je v prumeru kolem 3mb/s download. Motorola pouziva vlastni uzivatelske prostredi ktere propojuje socialni site a maily coz je uzitecne. Bohuzel baterie pouze 12-15h pri prumernem pouzivani. Jinak skvely android,doporucuji Rychlost odezvy,prijemny do ruky. Skvele ovladani. Vydrz 2 000 Kč Nabízíme vám možnost aktivovat si upozornění na další čtenářské recenze. Upozornění dostanete e-mailem na svoji adresu a dodatečně ho můžete kdykoli zrušit. Vaše e-mailová adresa: Upozornění na všechny další recenze produktu Motorola Atrix 2 Upozornění na všechny další recenze autora icantgiveyou Odesláním souhlasíte s podmínkami užívání služeb Aktivovat upozornění


17. 11. 2015 Year Walk Jediný důvod, proč jsem si hru koupil, byl tento článek v Eurogameru. Přesněji řečeno - má jít o další ukázku, kde má smysl zapojit do hry dva displaye, každý se svou vlastní gravitací. Vím, že hra byla původně dělaná pro telefony a tablety, ale mne zajímalo právě, jak se autoři popasovali s platformou WiiU. Jelikož jde o minihru, nelze doopravdy čekat nějaké asynchronní orgie. Přesto musím čistě ze snobského hlediska pokývat hlavou, že celá řada detailů je implementovaná naprosto skvostně a i když je cena za sotva dvouhodinový zážitek celkem vysoká, jsem rád, že jsem tyto nápady viděl implementované v praxi. Je to maličko podobná situace, jako se hrou Stanley Parable. Není radno o ní mluvit, protože jakmile to člověk jednou proflákne, element překvapení je pryč. A zároveň s tím - nejsem si 100% jistý, zda-li jsem hru dohrál do vítězného konce. Domnívám se, že ano - a během této krátké cesty jsem byl několikrát svědkem nevšedního vývoje, který mi přišel výrazně originální, ale také že dobře využíval dostupného hardwaru, tj. existence dvou obrazovek, soupeřící o naši 1000 pozornost. Na začátku hry se zdá, že máme co do činění s klasickou adventurou, kde druhý display slouží více méně jenom jako mapa. Během krátké chvilky ale zabředneme hlouběji. Až dosud bych za asynchronní hratelnost přisuzoval hrám jako ZombiU, Nintendoland, Rayman Legends a samozřejmě geniální Gamer ve Game&Wario. Nyní mohu směle přidat Year Walk a to nikoliv kvůli tomu, že by na nás z druhé obrazovky bafaly příšery, ale že skutečně musíme využívat všech prostředků uvnitř i vně hry samotné, abychom se dostali o krok blíže k řešení. Například není implementovaný fotoaparát, to ne (a je to možná škoda), ale například tlačítko HOME hraje při řešení hádanek svou nezastupitelnou roli. I když to bylo za celou hru asi tak pětkrát maximálně, pokaždé jsem byl mile překvapen, že někdo nad využitím těchto detailů přemýšlel a podařilo se mu je dotáhnout do konce. Je to bomba? Ani omylem. Ale pakliže jsme od WiiU očekávali originální tituly s inteligentním využíváním obou obrazovek, Year Walk patří mezi jasné volby této platformy. Považuji za zásadní chybu, že možnosti tohoto unikátního schématu neprozkoumalo samotné Nintendo a i ostatní vývojaři zevrubněji. Protože jak tato hra ukazuje, když se chce, tak to jde, nestojí to moc a výsledek je prostě zajímavý, i kdyby měl jen okupovat místo v herní galerii. Jak autor článku na Eurogameru zmiňuje na konci svého uvažování, Year Walk je ukázkou toho, o čem mohla být budoucnost WiiU, něco, co se mohlo stát standardem a naprostou normou, něco naprosto běžného, o čem není potřeba sáhodlouze diskutovat; něco společného pro desítky až stovky her, využívající této zakladní možnosti. Proto by bylo reálné hodnocení hry (s přihlédnutím k její krátkosti) někde kolem 6/10. Má hezkou grafiku, severskou atmosféru, pár originálních nápadů, ale pořád je to jenom mobilní indie minihra. Přihlásit se k odběru: Komentáře k příspěvku (Atom)


text: Tetování je hodně dlouholetým návykem. První tetování lide dělali si už v starožitnosti. Tetování mělo různou významnost. Máme zajímavý navrh pro lidi, kteří mají strach nebo nejsou pevný pokud chtějí mít stalé tetování. Obnovení poškozených dveři. Občas je tak, že není nutné kupování nových předmětů – stačí je jenom restaurovat. Výborným přikládem jsou dveře. Není smysl nabyvat nové, lepší je oprava. Je to levnější a nikdo z nás nechce zbytečně utrácet peněz. Posted by Administrator on 2015-04-03 14:41:01 Byt to místo, ve kterým trávímevětšinu nejvíc svého volného času. Proto stojí to za to, abyvyplatit se dbát o dobré zařízení domu. Jde tady zejménnejvícředevším o barvy, nabytek a také o světlo. Nezvykle podstatné je aby zařidít byt podle vlastniho vkusu. Jenom to davá nam garance, že se budeme citít skvělé a budeme mohli dobře odpočívat.