source: wikipedia

text: Neptun (česky zastarale Vodopán) je osmá, od Slunce nejvzdálenější planeta sluneční soustavy; řadí se mezi plynné obry. S rovníkovým průměrem okolo 50 000 km spadá mezi menší plynné obry sluneční soustavy. Podobně jako u ostatních plynných obrů je možno přímo pozorovat pouze svrchní vrstvy atmosféry, ve kterých je vidět několik velkých temných skvrn, připomínajících skvrny v atmosféře Jupiteru. Neptun má charakteristicky modrou barvu, která je zapříčiněna mj. přítomností většího množství metanu v atmosféře. Planeta Neptun je značně podobná Uranu, obě planety mají rozdílné složení než další plynní obři sluneční soustavy Jupiter a Saturn. Uran a Neptun jsou proto někdy vyčleňováni do zvláštní kategorie jako tzv. „ledoví obři“. Atmosféra Neptunu je složena převážně z vodíku a hélia s větším podílem vody, čpavku a metanu. Vnitřní stavba planety je spíše kamenitá a navíc obohacená vodním ledem. Planeta byla objevena 23. září 1846 Johannem Gallem jako vůbec jediná na základě matematických výpočtů. Ty provedl francouzský astronom Urbain Le Verrier. Ten vypočítal přibližnou lokaci planety, když si všiml gravitačních odchylek v pohybu planety Uran. 23. září 1846 informoval Galla o svých výpočtech a tu samou noc Galle a jeho asistent Heinrich Louis d’Arrest identifikovali Neptun v berlínské observatoři. Na základě pozorování pohybu tělesa v porovnání s relativním pozadím za 24 hodin potvrdili, že se jedná o planetu. Následně planeta dostala své jméno podle římského boha moří Neptuna. Vznik a vývoj planety Předpokládá se, že Neptun vznikl stejným procesem jako Jupiter z protoplanetárního disku před 4,6 až 4,7 miliardami let. Existují dvě hlavní teorie, jak mohly velké plynné planety vzniknout a zformovat se do současné podoby. Jedná se o teorii akrece a teorii gravitačního kolapsu. Teorie akrece předpokládá, že se v protoplanetárním disku postupně slepovaly drobné prachové částice, čímž začaly vznikat větší částice a posléze balvany. Neustálé srážky těles vedly k jejich narůstání, až vznikla tělesa o velikosti několik tisíc kilometrů. Tato velká železokamenitá tělesa se stala zárodky terestrických (kamenných) planet. Předpokládá se, že podobná tělesa mohla vzniknout i ve vzdálenějších oblastech sluneční soustavy, kde vlivem velké gravitace začala strhávat do svého okolí plyn a prach, který se postupně začal nabalovat na pevné jádro, až planeta dorostla do dnešní velikosti. Teorie gravitačního kolapsu naopak předpokládá, že velké planety nevznikaly postupným slepováním drobných částic, ale poměrně rychlým smrštěním z nahuštěného shluku v zárodečném disku podobným způsobem, který je znám při vzniku hvězd. Podle teorie několika gravitačních kolapsů, jejímž autorem je Alan Boss z Carnegie Institution of Washington, byl vznik plynných obrů krátký a v případě planety Neptun trval jen několik století. V poslední době existují názory popírající tyto teorie vzniku. Argumentuje se, že Neptun a Uran nemohly vzniknout v takovéto vzdálenosti od Slunce, jelikož protoplanetární disk v této oblasti nemohl být dostatečně hustý na akreci takto velkých těles, jak naznačují současné modely. Případným vysvětlením by mohla být lokální nestabilita v protoplanetárním disku. Alternativní hypotéza předpokládá, že planeta vznikla blíže Slunci, kde byla hustota meziplanetární látky větší a až časem došlo k planetární migraci na současnou oběžnou dráhu. Hypotéza migrace je v současnosti mezi planetology favorizována, jelikož umožňuje lépe vysvětlit malé objekty za drahou Neptunu. Vznik velkých Neptunových měsíců proběhl pravděpodobně stejným způsobem, jakým vznikaly kamenné planety. Jelikož je však Neptun od Slunce velmi vzdálen, v žádné z fází vzniku měsíců nevystoupila teplota na vysoké hodnoty jako v případě okolí Jupitera. Vlivem nízkých teplot tak nedošlo k úniku lehce tavitelných látek z původního disku okolo vznikající planety. Fyzikální a chemické vlastnosti Neptun je svým vzhledem, velikostí i hmotností velmi podobný Uranu. S hmotností 1,0243×1026 kg je Neptun těleso nacházející se mezi hmotností Země a většími plynnými obry. V porovnání se Zemí je Neptun sedmnáctkrát hmotnější, ale zároveň jeho hmotnost dosahuje pouze 1/19 hmotnosti Jupitera. Poloměr rovníku Neptunu je 24 764 km – čtyřikrát větší než Země. Jelikož je Uran a Neptun podobného složení tvořeného částečně ledem, občas se vyčleňují ze skupiny plynných obrů do skupiny tzv. ledových obrů. I přes to, že Neptun je mnohem dále od Slunce než Uran, je teplota povrchu o něco málo vyšší a dosahuje −213 °C. Složení Neptunu je nejspíše velice podobné složení Uranu, a planeta je tedy složena převážně z ledu, kamení s obsahem okolo 15 % vodíku a menšího množství hélia. Vnitřní stavba Předpokládá se, že oblast jádra zabírá přibližně dvě třetiny poloměru planety a že je složena z kamenného jádra ve středu, ledu a tekutého čpavku s metanem. Kamenné jádro je asi složeninou železa, niklu a silikátů. Hmotnost jádra se odhaduje na 1,2 hmotnosti Země, teploty a tlak se zde pohybují okolo 5130 K respektive 7 Mbar. Nad tímto velkým jádrem se nachází třetina planety v podobě pláště tvořená nejspíše směsicí horkých plynů vodíku, hélia, vody a metanu, který způsobuje i charakteristickou modrou barvu planety. Při odrazu světla od planety metan nejvíce rozptyluje modré paprsky a naopak absorbuje červenou část spektra. Předpokládá se, že plášť by mohl dosahovat desetinásobku až patnáctinásobku hmotnosti Země. Měření za pomoci mikrovlnného záření naznačují, že teplota na Neptunu (jako u ostatních planet) roste s hloubkou. Před měřením sondy Voyager 2 se předpokládalo, že teplota Neptunu bude přibližně −228 °C, ale sonda naměřila −218 °C. Tento rozdíl v naměřených hodnotách naznačuje, že Neptun má podobně jako Jupiter a Saturn vnitřní zdroj energie. V plášti, kde se nachází přehřátý plyn, je teplota v rozmezí 1730 až 4730 °C. Modely naznačují, že by se v hloubce okolo 7000 km mohly nacházet podmínky, které by umožňovaly vznik diamantů z metanu. Vzniklé diamanty by pak padaly k jádru planety. Atmosféra Atmosféra Neptunu má zelenomodrou barvu, zabírá nejspíše 5 až 10 % celkové hmotnosti planety a rozkládá se do hloubky 10 až 20 % planetárního poloměru. Je o mnoho bouřlivější, proměnlivější než atmosféra Uranu. V horních vrstvách je složena převážně z vodíku (80 %) a hélia (19 %). Mraky různé výšky jsou v ní unášeny rychlostí více než 1000 km/h (v okolí Velké tmavé skvrny až 2000 km/h – jde o nejvyšší zjištěnou rychlost ve sluneční soustavě). Většina větrů, které na planetě vanou, se pohybuje západním směrem souběžně s rovníkem, a tedy proti rotaci planety. Jsou soustředěny do pásů podobně jako v atmosféře Jupiteru a mají průměrnou dobu oběhu 19 hodin. Jelikož doba rotace planety je 16 hodin, atmosféra planety rotuje rychleji než samotná planeta. Počasí a atmosférické útvary Zajímavým jevem byla v době průletu sondy Voyager 2 Velká tmavá skvrna na jižní polokouli, široká jako Země (či jako polovina známé Velké rudé skvrny na Jupiteru). Nejspíš to byl obrovský vír, otáčející se rychlostí více než 600 km/h, ale existují i hypotézy, že se jednalo o obrovskou bublinu vystupující z hlubších částí planety. Větry pohybovaly skvrnou na západ rychlostí okolo 1080 km/h. Opětovné pozorování Neptunu v roce 1994 Hubbleovým vesmírným dalekohledu ukázalo, že Velká tmavá skvrna zmizela či byla překryta dalšími útvary v atmosféře. Vyjma Velké temné skvrny byla v atmosféře pozorována i tzv. Malá temná skvrna. V největší výšce obrovskou rychlostí prolétají malé jasné obláčky, o kterých se soudí, že jsou tvořeny ledovými krystaly metanu. Vyjma skvrn byly během průletu sondy Voyager 2 objeveny i dlouhé světlé mraky v horní části atmosféry planety, které se pohybovaly kolem planety každých 16 hodin. Vžilo se pro ně označení „skútr“. V atmosféře planety byly pozorovány i mraky nápadně připomínající pozemské cirry. Předpokládá se, že by tato mračna mohla být spíše než vodním ledem tvořena krystalky metanu, který v atmosféře tvoří 2,5 až 3 %. Roční období Šest let pozorování Hubbleova vesmírného dalekohledu naznačují, že v atmosféře planety dochází ke střídání ročních období podobně jako na Zemi. Dle snímků dochází na jižní polokouli k výraznému nárůstu odraženého světla, což je vysvětlováno právě změnou roční doby. Od roku 1996 docházelo k roku 2002 postupně k nárůstu světlosti jižní části planety, které bylo způsobováno nárůstem množství světlejších mraků v této oblasti, což podpořilo předchozí pozorování prováděné od roku 1980 na půdě Lowellovy observatoře v Arizoně. Předpokládá se, že podobně jako na Zemi, i na Neptunu panují čtyři roční období, které se budou projevovat teplejším létem a studenou zimou s postupným přechodem přes jaro a podzim. Na základě doby oběhu planety okolo Slunce, která je přibližně 165 let, je patrné, že délka ročních období na Neptunu bude dosahovat okolo 40 let pro jednotlivou periodu. Pro definitivní potvrzení teorie o ročních obdobích bude potřeba pokračovat s pozorováními přibližně dalších 20 let (údaj k roku 2005), po které by mělo docházet neustále ke zvyšování jasu jižních oblastí planety. Teorii o střídání ročních období podporuje skutečnost, že rotační osa planety je skloněná o 29°, v případě Země je to 23,5°. Magnetosféra Sonda Voyager 2 během průletu detekovala i magnetické pole, které je, podobně jako Uranovo dipólové magnetické pole, podivně orientované. Sklon osy je 47° vzhledem k rotační ose a osa je posunutá od středu o 0,55 poloměru planety (přibližně o 13 000 km). Předpokládá se, že vznik magnetického pole je spojen s pohybem vodivého materiálu (nejspíše vody) ve středních vrstvách planety. Jelikož je magnetické pole stejně podivně orientované i u Uranu, vědci se domnívají, že by se mohlo jednat o obecnou vlastnost ledových obrů. Hodnota magnetického pole na rovníku planety dosahuje 14 μT a magnetický dipólový moment 0,2×1018 Tm3. Je tedy 27krát větší než je magnetický dipólový moment Země. Magnetické pole způsobuje i polární zář v oblasti pólů, která byla pozorována. Předpokládá se, že magnetosféra sahá do podobné vzdálenosti jako u Uranu. Přijímaná a vydávaná energie Neptun je velmi daleko od Slunce, a proto na jednotku plochy dostává 900krát méně sluneční energie než Země. Zajímavostí však je, že vyzařuje 2,7krát více energie, než přijímá. V současnosti zdroj této vnitřní vyzařované energie není známý. Vyzařovaná energie však vysvětluje existenci bouřlivých procesů v atmosféře Neptunu. Dráha a rotace Neptun obíhá Slunce ve střední vzdálenosti 4 498 252 900 km. Planeta se přibližuje ke Slunci nejvíce na 4 459 631 496 km a vzdaluje na 4 536 874 325 km. Vlivem velké excentricity dráhy Pluta se Neptun může dočasně ocitnout dál od Slunce než Pluto. Když se Pluto počítalo za planetu, docházelo tak k tomu, že se Neptun v takových dobách dostával na devátou pozici v pořadí planet podle vzdálenosti. Okolo Slunce Neptun oběhne jednou za 165 let a kolem své osy se otočí za 16 hodin a 7 minut. Trojáni Neptunu Podobně jako v případě Jupiteru byla i v libračních bodech Neptunu objevena tělesa, která sdílejí stejnou oběžnou dráhu jako planeta Neptun. Tento objev z roku 2003 přispěl k poznatku, že tito takzvaní trojáni se vyskytují i u dalších planet sluneční soustavy, a ne pouze v okolí Jupiteru, což se ostatně již déle před samotným pozorováním těchto těles u Neptunu předpokládalo. V květnu 2008 bylo známo celkem 6 trojánů kopírujících oběžnou dráhu Neptunu, které se nacházejí kolem čtvrtého libračního bodu L4 ležícího před samotnou planetou v úhlu 60°. Prstence Existence prstenců okolo planety byla známa již od 60. let 20. století, definitivně je ale potvrdila až sonda Voyager 2, která pomohla objevit tři prstence okolo Neptunu, později byly objeveny další dva prstence. K roku 2009 je známo celkem pět prstenců: Galle, Le Verrier, Lassell, Arago a prstenec Adams. Jsou velmi nevýrazné a tenké a podobně jako u Jupiteru a Saturnu jsou značně tmavé. Jejich složení je neznámé. Nejvzdálenější a nejvýznamnější z nich prstenec Adams je zvláštní tím, že tvoří asi tři výraznější oblouky, poblíž kterých je nejvíc hmoty. Tato zhuštění mají i vlastní pojmenování: Volnost, Rovnost a Bratrství. Po prstenci Adams následuje bezejmenný prstenec se stejnou oběžnou drahou, jako má měsíc Galatea. Za ním je prstenec Leverrier s vnějším protažením v podobě Lassella a Arga a nejblíže k planetě se nachází tenký, ale široký prstenec Galle. Měsíce V současné době známe 14 měsíců Neptunu. Největší z nich je Triton, který byl objeven jen 17 dní po objevu vlastní planety. Je to nejchladnější těleso pozorované ve sluneční soustavě. Teplota jeho povrchu je −228 °C (45 K). Kromě Tritonu a dalšího původně známého měsíce Nereida objevila dalších šest měsíců americká sonda Voyager 2 při průletu kolem Neptunu v průběhu roku 1989. Dalších 5 měsíců bylo objeveno v letech 2002 a 2003. Poslední, v pořadí 14. měsíc S/2004 N 1 byl objeven pomocí Hubbleova vesmírného dalekohledu v roce 2013. Předpokládá se, že některé měsíce Neptunu, např. Triton, jsou tělesa, která původně vznikla v jiné části sluneční soustavy, jako nejpravděpodobnější se jeví oblast Kuiperova pásu. Tato tělesa byla později zachycena Neptunem do gravitační pasti, čemuž napovídá například retrográdní rotace měsíce Tritonu. Společně se zachycením Tritonu došlo nejspíše ke vzniku vnitřních měsíců. Přílet Tritonu do soustavy mohl způsobit narušení oběžných drah ostatních těles, jelikož se Triton stal největším měsícem v soustavě Neptunu, což způsobilo pozdější vzájemné srážky menších těles, jejich rozpady a spojování vedoucí k celkové přeměně vnitřních měsíců. Pozorování Objev Jako první opakovaně pozoroval Neptun svým nedlouho předtím zkonstruovaným dalekohledem italský fyzik Galileo Galilei na přelomu let 1612 a 1613. Planetu, která se tehdy při pohledu ze Země nacházela v blízkosti Jupiteru, však mylně považoval za hvězdu a náznakům jejího (ve dnech pozorování obzvlášť slabého) pohybu nevěnoval další pozornost. Počátkem 19. století francouzský astronom Alexis Bouvard publikoval podrobné tabulky poloh tří tehdy známých obřích planet. Ukázalo se, že v případě planety Uranu se nová pozorování s tabulkovými propočty znatelně rozcházejí. Bouvard po dalším pečlivém zkoumání těchto nepravidelností v pohybu Uranu vyslovil hypotézu, že pozorované odchylky mají svůj původ v gravitačním působení další, dosud neznámé planety. V letech 1843 až 1846 přibližnou polohu předpokládaného tělesa nezávisle na sobě vypočítali francouzský astronom Urbain Le Verrier a anglický astronom John Couch Adams. Zatímco Adamsovy výpočty byly známy jen úzkému kruhu britských astronomů, kteří potají vyvíjeli horečné úsilí o nalezení planety, Le Verrier své postupně zpřesňované výpočty zveřejňoval, ale coby astronom-matematik nenacházel nikoho z francouzských pozorovatelů, kdo by byl ochoten prověření jeho díla věnovat čas. Nakonec se Le Verrier obrátil dopisem na astronoma Johanna Gottfrieda Galleho z berlínské hvězdárny. Psaní dorazilo do Berlína 23. září 1846. Galle a jeho asistent Heinrich Louis d'Arrest nemarnili čas a ještě téhož večera se podle Le Verrierových doporučení pustili do pozorování. Ani ne po hodině se jim necelý stupeň od předpovězené polohy podařilo nalézt „hvězdu“, která na jejich čerstvé mapě hvězdné oblohy v těchto místech nebyla zakreslena. Když následující noci opakované pozorování podezřelého objektu potvrdilo zřetelnou změnu jeho polohy, nebylo již pochyb, že byla objevena osmá planeta sluneční soustavy. Souběžná snaha britských astronomů vyšla naprázdno, zejména kvůli velkému rozptylu Adamsových výpočtů, které je postupem času spíše sváděly ze stopy (Adamsovy výsledky v době objevu planety udávaly polohu o 12 stupňů mimo), svou roli také sehrály neuspokojivé britské hvězdné mapy. Pozorování pozemskými teleskopy Na konci 20. století astronomové začali získávat o Neptunu značné množství informací pomocí speciálních teleskopů umístěných na orbitální dráze kolem Země, ale také z obrovských teleskopů přímo na Zemi. Snímky z 80. let nepřinášely možnost detailnějších pozorování kvůli rušivému efektu zemské atmosféry. V 90. letech se začal využívat systém adaptivní optiky, který znamenal revoluci v pozorování vzdálených objektů a vedl k tomu, že dnešní snímky jsou kvalitnější než snímky zasílané prostřednictvím teleskopů na oběžné dráze a značně se přibližují kvalitě snímků pořízených sondou Voyager 2. Pozorování Hubbleovým vesmírným dalekohledem Neptun byl detailně sledován Hubbleovým vesmírným dalekohledem ve druhé polovině 90. let 20. století. Pozorování mimo rušivé vlivy pozemské atmosféry probíhala po dobu šesti let, což umožnilo pořídit sérii snímků, které ukazují dynamické změny v atmosféře planety po dobu 16 hodin sledování. Na základě snímků mohla být vytvořena animace jevů v atmosféře pomáhající vědcům sledovat pohyby mračen v horních částech atmosféry či sledovat silný jet stream v oblasti rovníku. Současně pomohl po šestiletém sledování objevit sezónní změny v atmosféře a umožnil vznik hypotézy o střídání ročních období (planeta byla snímkována v letech 1996, 1998 a 2002). Kromě Hubbleova dalekohledu byl použit pro podpůrná měření i Spitzerův vesmírný dalekohled sledující vesmír v infračerveném spektru. Výzkum sondou Voyager 2 Za celou dobu kosmických letů byl Neptun pro svoji velkou vzdálenost od Slunce zkoumán pouze jedinou planetární sondou, jíž byl americký Voyager 2, který v roce 1989 prolétl okolo planety. Nejbližší přiblížení k Neptunu nastalo 25. srpna 1989, ale sonda pozorovala planetu od června do října. Protože to byla poslední velká planeta, kterou mohl Voyager 2 zkoumat, bylo rozhodnuto prolétnout blízko severního pólu planety (ve vzdálenosti 5000 km nad pólem) a pak i kolem měsíce Triton (ve vzdálenosti 40 000 km). Během průletu kolem Neptunu sonda objevila Velkou tmavou skvrnu, již však Hubbleův vesmírný dalekohled později nenalezl, což vedlo k názoru, že skvrna již zmizela a že se podobně jako u Jupiteru jednalo o atmosférickou poruchu. Původně se předpokládalo, že se jedná o obrovské mračno. Později se usoudilo, že se jednalo o mezeru v oblačnosti Neptunu, která umožňovala spatřit nižší vrstvy atmosféry planety. V oblasti pólu sonda pozorovala polární záři. Během průletu kolem planety sonda odeslala k Zemi okolo 10 000 fotografií. Sonda pomohla změřit velikost planety, rychlost rotace atmosféry a objevila magnetické pole planety. Současně potvrdila existenci Neptunových prstenců a objevila šest nových měsíců. Průlety kosmických sond Plánované vesmírné sondy Do roku 2019 nebyla oficiálně schválena žádná další mise k Neptunu či některému z měsíců planety. Vznikla řada studií a inženýrských návrhů, jak by sonda měla vypadat, ale žádný z nich ještě nebyl schválen či definitivně odsouhlasen. Koncepty předpokládají například atmosférickou sondu pro studium atmosféry planety, která oproti Jupiteru a Saturnu bude zřejmě bližší původní mlhovině, ze které vznikla sluneční soustava. Pro úspěšné vyslání sondy je potřeba zajistit jiný druh napájení sondy, než zpravidla používané fotovoltaické panely. Pro přílišnou vzdálenost od Slunce bude potřeba získávat energii radioaktivním rozpadem prvků v radioizotopovém generátoru, který úspěšně používá i vozítko Curiosity na Marsu. Odhady z roku 2004 hovořily o startu sondy mezi roky 2016 až 2018 s příletem k planetě v roce 2035 a novější plány počítaly s vysláním sondy mezi lety 2015 až 2020, kdy bylo možné využít Jupiter a Saturn jako gravitační prak pro urychlení letu a průletu sondy kolem planety na konci 20. let 21. století. Vzhledem k neschválení žádné z těchto misí je další startovací okno pro misi k Neptunu až v letech 2029 až 2030. Do roku 2017 nebyly známé podrobnější informace o případné sondě, jejím vybavení ani vzhledu. Vědecká komunita se soustředila na sestavení úkolů, které by sonda měla vykonat, aby přinesla nové poznatky o planetě či o jejím měsíci Tritonovi. V roce 2017 NASA vydala rozbor případných dalších misí k Uranu a Neptunu a zdůraznila vědeckou důležitost těchto misí. Uran a Neptun jsou totiž ledoví obři, kteří se liší od plynných obrů i terestrických planet a jejich vlastnosti dosud nebyly uspokojivě prozkoumány, ačkoli je tento typ planet v Mléčné dráze velmi hojný, protože tvoří většinu nalezených exoplanet. Pochopení jejich vlastností by umožnilo přesněji modelovat vznik a vývoj planet. Rozbor se věnoval mnoha okolnostem těchto misí a zjistil, že pro dosažení všech hlavních vědeckých cílů musí alespoň jednu z těchto planet navštívit planetární sonda, která k ní vypustí atmosférickou sondu. Zároveň ale v daném startovním oknu neexistuje dráha, na které by jediná sonda mohla navštívit obě planety, ale jediný nosič by mohl vypustit dvě sondy, ke každé planetě jednu. Tento rozbor na závěr doporučil vyslání planetární sondy s atmosférickou sondou pouze k jediné planetě. Další možnost přináší Evropská kosmická agentura, která představila koncept programu ODINUS (), který by pomocí dvojice planetárních sond vyslaných v roce 2034 prozkoumal Uran i Neptun. Amatérské pozorování Neptun není možné spatřit pouhým okem. Pro pozorování stačí obyčejný triedr, ale pokud pozorovatel chce vidět více než malou tečku, je potřeba použít větší dalekohled. Pro pozorování modrozeleného disku se doporučuje použít dalekohled s minimálně 25 až 30 centimetrů velkým zrcadlem. V době oposice je zdánlivá hvězdná velikost Neptunu 7,8m a úhlový průměr 2,4".. Pozice Až do roku 2022 se bude Neptun nacházet v souhvězdí Vodnáře a v květnu toho roku přejde dočasně do souhvězdí Ryb. Díky zdánlivému retrográdnímu pohybu se ovšem v srpnu vrátí do Vodnáře a do Ryb znovu přejde v březnu 2023. Jelikož se Neptun nachází v opozici v polovině září, jsou nejlepší měsíce pro pozorování mezi červencem a listopadem. Pro zjištění polohy planety je nejvhodnější použít některý z celé řady softwarů (např. Stellarium), který ke konkrétnímu datu přesně určí pozici planety. Název planety Název planety je odvozen od starořímského boha Neptuna, který byl synem Saturna a Opina, představujícího původně boha toků a později jako boha moří, oceánů, koní a jezdeckých závodů. Neptun byl ve starověkém Římě později ztotožněn s řeckým Poseidónem, čímž došlo i k výměně manželek z bohyně Salacie na Amfitrité. Symbolem pro planetu se stal trojzubec. Krátce po objevení Neptunu se planeta nazývala více názvy. Nejprve se o ní mluvilo jako o „planetě za Uranem“ a nebo jako o „Le Verrierově planetě“. První pokus o definitivní pojmenování planety vzešel od Galleho, který propagoval jméno Janus. V Anglii začal Challis používat jméno Okeanos. Jelikož měl objevitel právo pojmenovat nově objevenou planetu, Le Verrier rychle rozhodl, že nově objevená planeta ponese jméno Neptun a nepravdivě prohlásil, že název byl oficiálně schválen francouzským úřadem Bureau des Longitudes. V říjnu se objevila snaha pojmenovat planetu zpět po Le Verrierovi, což se setkalo mimo Francii se značným odporem. Záměr byl přejmenovat Uran na „Herschel“ dle jejího objevitele sira Williama Herschela a pro Neptun používat název „Leverrier“. Německý astronom Struve 29. prosince 1846 v Petrohradě prosazoval název Neptun, který byl pak rychle přijat jako oficiální název, čímž byla zachována tradice, že planety jsou pojmenovávány po mytologických postavách z římské mytologie. Neptun v kultuře Astrologie Planeta Neptun nemá v klasické astrologii žádný význam, jelikož byla objevena až v novověku, starým národům nebyla její existence známa. Řada moderních astrologů však s planetou Neptun pracuje. Podobně jako v případě Uranu, i zde hovoří o „transpersonální“ planetě, jejíž vliv je spojován i s celospolečenskými a dlouhodobými procesy. Překročení hranic jednotlivce (nebo jejich znejistění) je v moderní astrologii základním významem Neptunu, a to s kladným i záporným znaménkem. Do témat spojených s touto planetou tak patří např. nevědomí a hypnóza, iluze, podvody, drogy, ale také romantismus, sociální cítění, náboženské vytržení, touha po překonání vlastního Já, transcendenci a spáse. Z věcí prozaičtějších spadají pod Neptunův patronát třeba i módní trendy nebo Internet. Někteří moderní astrologové učinili pokus včlenit Neptun i do tradičního systému „vládců znamení“ a přiřadili mu vládu nad znamením Ryb, jež však v tradiční astrologii patří Jupiteru. Sci-fi Neptun se vyskytl v celé řadě sci-fi filmů a knih. Poprvé se v literatuře vyskytl v roce 1889, kdy se objevil jako neobyvatelná ledová planeta v díle Earth-born!. V roce 1930 napsal Olaf Stapledon epický román Last and First Men: A Story of the Near and Far Future, ve kterém vystupoval Neptun jako domov vyspělé lidské rasy budoucnosti. V 40. a 50. letech 20. století se objevoval jako planeta s globálním oceánem v příbězích Kapitána budoucnosti. V 60. letech vyšel román Nearly Neptune od Hugha Walterse, která pojednává o prvním pilotovaném letu k Neptunu, jenž však skončí neúspěchem poté, co oheň zničí systémy podpory života na palubě lodi. Ve filmu se objevil Neptun například ve sci-fi hororu Horizont události, líčící příběh ztracené lodi za drahou Neptunu a záchranné mise. Neptunovy měsíce v kultuře Vyjma planety samotné se objevují v umění i její měsíce. Například americký autor Larry Niven ve svém díle Prstenec situoval na měsíc Nereida základnu mimozemské rasy známé jako Outsider. Odkazy Poznámky Reference Literatura Externí odkazy Informace o Neptunu na stránkách Astronomia – astronomie pro každého Snímky Neptunu pořízené Hubbleovým dalekohledem Data o Neptunu, NASA(anglicky) Planety sluneční soustavy Ledoví obři


text: SRN je zkratka, která může znamenat: Německo – oficiálním názvem Spolková republika Německo, evropský stát suchá retenční nádrž – protipovodňová retenční nádrž, nepřesně zaměňovaná se suchým poldrem Strahan (letiště) – kód letiště ve Strahanu v australské Tasmánii


V roce 2012 vybralo studio Double Fine Productions neuvěřitelné tři miliony dolarů v kampani na serveru Kickstarter, aby následně po bezmála třech letech vydalo po patáliích nadvakrát hru, která svými produkčními hodnotami sotva sotva odpovídala částce, kterou v kampani původně žádali, tj. 300 tisíc dolarů (plus stovka navrch na dokument o hře). Jedná se bezesporu o nejvýraznější příklad moderního crowdfundingu, který se v konečném důsledku nepodepsal jen na vnímání hráčského financování jako takového, ale také na přijetí výsledné hry kritikou. Já sám jsem se rozhodl udělat pro hru lví službu - rozhodl jsem se vnímat výsledný produkt nezávisle na jeho tvůrčím procesu, který byl možná ostudný, ale to je tak všechno, co se s tím dá dělat. Takže fanfáry - první klikací adventura Tima Schaffera od dob Grim Fandanga je tady! A zadařilo se! Vážně! Jasně, ani s retrobrýlemi nasazenými na špičce nosu nelze na otázku Matěje S. "Je to lepší, než Indiana Jones?" odpovědět kladně, to vážně nejde. Jenže když ani Broken Sword, ani Gabriel Knight v této ožehavé záležitosti nevyhraje jeho srdce, člověk pochopí, že se nemá ani snažit. Broken Age je klikací adventurou pro současné hráče, takže není divu, že míra komplexnosti a zákysovosti není úplně na nejvyšší míře. 1000 Vedle toho ale platí, že zpracování hry je v rámci žánru poměrně originální - ovládáme dvě nezávislé postavy, světy kolem nás nabízejí i jednoduché hrátky s fyzikou, vizuál a animace bych se nebál označit za unikátní čistě z uměleckého hlediska. A navíc se to hraje, jako víno, má to styl, humor a když člověk přivře oči nad párem primitivně nechutných překroucených hádanek (jak typické pro tento žánr, že?), tak ze hry vyplývá i hezké pohádkové poučení. Ve hře se chápeme role dvou hrdinů, jejichž osudy jsou spjaty, ale dlouho o tom neví. Dlouho o tom neví ani hráč samotný, který se může libovolně přepínat mezi dívkou určenou k obětnímu rituálu, ale chlapci uvězněném v kosmické lodi s rodiči ve formě umělé inteligence. Jde o tak vzdálené světy a osoby, že jsem si sám dlouho neuměl představit, jak se tito dva vůbec potkají a jak jsou vlastně jejich osudy propleteny. Dívka Vella se dočkala zvláštní pocty. Bude společně s několika svými kamarádkami obětována do chřtánu obří zrůdy, což zajistí bezpečí pro celou vesnici na další období. Jenže Vella nemá ráda, když se někdo předem vzdává. Problém je, že všichni v jejím okolí - rodinu nevyjímaje - považují tuto oběť za obrovské štěstí a blaho pro celý svět, bylo by obrovskou urážkou, kdyby Vella odmítla (ne snad, že by měla volbu). Přitom je zřejmé, že Vella nemá ze svého osudu jisté smrti strach - na to je připravovaná evidentně delší dobu - ale vadí jí ten nulový odpor ze strany všech ostatních. Vadí jí ten poraženecký přístup, kdy bojovat nemá cenu, tak to alespoň oslavíme. Díky moudrému vedení hráčem se Vella nejen dostane ze spárů netvora na poslední chvíli (čímž spustí ve vesnici paniku a sama se stane objektem největšího opovržení), ale také navštíví sousední vesnice, kde se jí podaří získat podporu pro odboj. Její kroky vedou do mračného království a také do přímořského letoviska, kde narazí na slušnou řádku krásně napsaných a vyprofilovaných postav. Snad nebudu označen za kazišuka když prozradím, že Vella nakonec s pomocí jednookého boha zastaví zlou zrůdu a nakonec všechno dobře dopadne. I když ta část mezi "zastaví zrůdu" a "všechno dobře dopadne" je na delší vyprávění. Chlapec Shay se jako každé ráno 1000 probudí pod svou virtuální přikrývkou v posteli s výhledem do černého vesmíru. Robotické ruce ho svléknou, omyjí, vyčistí zuby, obléknou, nakrmí a pak se jde do práce. Shay se zde narodil a nezná ničeho jiného a protože onou denní prací jsou ve skutečnosti dětské hry (s příchutí infantilního pozitivismu, vedle kterého působí Teletubbies jako dílo Cliva Barkera) (zlé jazyky teda tvrdí, že Teletubbies skutečně napsal Clive Barker), nemá Shay důvod na svém životě nic chtít měnit. Jenže jednoho dne se pojídání zmrzliny omrzí, jednoho dne se objímání plyšáků přejí, jednoho dne si zkrátka Shay uvědomí, že začíná být dospělý a že ho gumová barevná tlačítka na ovládacím panelu kosmického korábu, společně s nafukovacím volantem, neuspokojují. Jeho přirozená rebelie ho zavede do temných hlubin, kam se nesmí a kde potká vlka jménem Marek a ten mu nabídne mnohem atraktivnější dobrodružství a sice - opravdické zachraňování nebohých mimozemšťanů na vzdálených planetách... V jeden okamžik se obě postavy potkají a jejich životní pouto nabude konkrétnější podoby. Je zřejmé, že vše, co jsme doposud sledovali, je pouze stínem skutečných událostí. ... Mně to prostě sedlo. Nějak nevím, co více k tomu říkat. Broken Age je ryzí adventura v klasickém smyslu slova, vhodná pro mobilní zařízení i stolní počítače, svým laskavým humorem neurazí (některé narážky jsou rovnou trojsmyslné, pokud teda nemám jen příliš bujnou fantazii) a svým celkovým pojetím vysloveně pohladí. Navíc jsem se nemohl zbavit dojmu, že celá hra skutečně nese starobylý rukopis páně Schaffera, že to prostě JE taková tak klasická Lucasovská adventura, jak se sluší a patří. Jestli je tohle málo na medajli - to nechám na vás. Mé srdce si hra získala (ale neměla to se mnou těžké, to zase ne). Co bych určitě vytknul je příliš nízká obtížnost, respektive že zkušení hráči jakékoliv starší adventury ze síně slávy odhalí řešení mnoha situací na první pohled. A to dokonce tak moc na první pohled, že spousta vtipných monologů a komentářů mne při prvním hraní minula, jelikož jsem prostě usoudil, že ta nejméně logická či nejvíce komplikovaná varianta je ta správná, protože "takhle to přece dává smysl". Ke konci hry tedy nastoupí překalibrované hádanky, kdy jsem prostě dal jen oči v sloup a proklikal jsem se jimi bez vážnějších opocí v podpáždí, ale je to opět testament starých her, proti kterému v zásadě nemám co namítnout. Netroufám si hru hodnotit na klasické stupnici, protože jakákoliv udělená známka nepřekryje fakt, že o této hře se v budoucnosti nebude mluvit jinak, než v kontextu Kickstarterové kampaně. Člověk si skoro až přeje, aby místo Broken Age vydali nějakou skandální srágoru a "ukradené" peníze celý tým investoval později právě do této hry, která by tím pádem více vynikla. P.S.: Ten dokument jsem ještě neviděl.


text: Hans Christian Andersen (výslovnost: Háns Kristián Andrsen; 2. dubna 1805 Odense – 4. srpna 1875) byl dánský spisovatel, proslul především jako jeden z největších světových pohádkářů. Mnohé z jeho 156 pohádek se staly již klasikou (Princezna na hrášku, Ošklivé káčátko, Císařův slavík, Císařovy nové šaty, Statečný cínový vojáček, Křesadlo a Malá mořská víla). Kromě světoznámých pohádek napsal také několik úspěšných románů, několik poměrně málo úspěšných básnických sbírek a divadelních her. Život Mládí a studia Narodil se v Odense na ostrově Fyn v Dánsku 2. dubna 1805. Byl synem ševce Hanse Andersena a jeho o 7 let starší ženy Anny Marie. Pocházel z velmi chudých poměrů. Celá rodina žila a spala v jedné malé místnosti. Jeho matka byla negramotná pradlena, ke sklonku života propadla alkoholu, který i kvůli tomu Andersen hluboce nenáviděl a byl abstinentem. Matce se v roce 1799 narodila nemanželská dcera a matka tuto dceru odložila. Tato nevlastní Hansova sestra se stala prostitutkou. Hansův dědeček z otcovy strany byl pomatenec a známá místní figurka. Kmotr byl vrátný v městském chudobinci.Otec měl základní vzdělání a byl sečtělý. Svému synovi předčítal pohádky, vyřezal mu loutkové divadlo a snažil se mu zajistit vzdělání. Andersen celé své dětství vášnivě miloval literaturu. Přečetl všechny možné knihy, které si mohl vypůjčit, mezi nimi také díla Ludviga Holberga a Williama Shakespeara. Byl známý tím, že znal nazpaměť celé Shakespearovy hry a přednášel je, přičemž používal své loutky jako postavy. Roku 1816 zemřel jeho otec a on byl nucen přestat chodit do školy a začít pracovat v místní textilní továrně. V září 1819 odešel do Kodaně, kde se neúspěšně pokoušel uchytit nejprve jako loutkoherec a později jako tanečník a zpěvák. Měl pěkný sopránový hlas a učil se zpívat u ředitele pěvecké akademie, který ho podporoval i finančně. Když se mu hlas změnil skončil se zpěvem a rozhodl se, že bude psát. Nabízel k uvedení své divadelní hry, ale jeho díla byla odmítána, neboť prozrazovala „nedostatek elementárního vzdělání“. V Kodani se setkal v roce 1821 s ředitelem divadla Jonasem Collinem. Ten jej poslal studovat a zajistil mu stipendium krále Frederika VI. na latinském gymnáziu ve Slagelse. Tam našel i ubytování a stravu u jedné vdovy. Ještě před tím, než na školu nastoupil, Andersen vydal první knížku Duch v Palnatokově hrobě (1822). Dobu strávenou ve škole později nazýval nejčernějšími a nejtrpčími roky ve svém životě. Dokonce pomýšlel na sebevraždu. Ředitel se vysmíval jeho literárním pokusům, psychicky ho deptal, zesměšňoval ho před mladšími spolužáky. Později přešel na školu v Helsingøru, kde zůstal až do roku 1827. Andersen tam napsal báseň Umírající dítě (Det døende Barn), která ho později proslavila v Dánsku i v Německu. V roce 1828 složil maturitu a byl přijat na Kodaňskou univerzitu, ale ve studiu nepokračoval. Chtěl být spisovatelem–dramatikem, psal divadelní hry a básně. Ani po škole se nezbavil závislosti na svých mecenáších. Jeho díla nebyla zpočátku úspěšná natolik, aby si mohl finančně vystačit pouze se svojí literární tvorbou. V červnu 1831 se vydal na svou první zahraniční výpravu. Z Drážďan jel lodí proti proudu Labe, pak pěšky do Saského Švýcarska, následně po Labi doplul do Hřenska a došel i na Pravčickou bránu. Později navštívil Čechy ještě několikrát. Následně podnikl cestu po Evropě, navštívil mj. Paříž, Řím, Vídeň a Neapol. Andersenovy cesty po Itálii se odrazily v jeho prvním románu, beletrizované autobiografii s názvem Improvizátor (Improvisatoren), publikované v roce 1835 s okamžitým ohlasem. Literární úspěchy Dne 8. května 1835 vydal první sbírku pohádek, která obsahovala jak příběhy mu známé z dětství, tak vlastní tvorbu. Součástí sbírky byly mimo jiné příběhy Křesadlo a Princezna na hrášku. Postupně byly vydávány další a třetí knížka s pohádkami Malá mořská víla a Císařovy nové šaty, která vyšla v roce 1837, přinesla Andersenovi i mezinárodní úspěch. V následujících letech vydal také několik divadelních her a novel (O.T., Nic než muzikant), které byly postupně přeloženy do němčiny a dalších jazyků. Jeho finanční situace se zlepšovala, dostával se do vyšší společnosti, i když tam nikdy úplně nezapadl. V roce 1838 pak začal pobírat stipendium pro spisovatele od krále Frederika VI. Andersen byl vášnivý cestovatel a o svých cestách psal populární cestopisné črty. Každý z jeho cestopisů je kombinací faktografických záznamů, osobních zážitků a filozofických úvah. Některé cestopisy, například Ve Švédsku, obsahují i pohádky. Jeho ústředním cestopisným dílem je Básníkův bazar (En digters bazar, 1842). Několikrát také navštívil české země a velmi poeticky se odkazoval na doby Tychona Brahe. V červnu 1847 Andersen uskutečnil svou první cestu do Anglie, během které se setkal s Charlesem Dickensem. Při další návštěvě o deset let později strávil u Dickense jako host celých pět týdnů. Andersen zakládal svůj kariérní růst především na románu Improvizátor, novelách, básních a dramatických hrách, jež považoval za vyšší žánr než pohádky. Přesto mu mezinárodní slávu přinesly právě pohádky. V Dánsku byly přijímány zpočátku rozporuplně a uznání dosáhl až ke konci života. V roce 1869 byl jmenován čestným občanem města Odense. Hans Christian Andersen napsal svůj poslední román Šťastný Per (Lykke-Per) v roce 1870. V roce 1872 pak vydal ještě své čtyři poslední pohádky. Osobní život Podle některých literárních historiků jeho práce vyjadřuje utrpení z jeho odlišnosti. V tomto ohledu je jedním z nejvíce vypovídajících příběhů Malá mořská víla, která si vezme život, neboť nemůže být milována krásným princem. Hans Christian Andersen se zřejmě jen těžko vyrovnával se svou neheterosexuální orientací a právě Malá mořská víla se považuje za zpodobnění jeho lásky k mladému Edvardu Collinovi, kterému napsal: „Chřadnu kvůli Tobě jako kvůli krásné Kalábrijské nevěstce... mé city k Tobě jsou ženské. Ženskost mé povahy a naše přátelství musí zůstat tajemstvím.“ Collin, jehož muži eroticky nepřitahovali, napsal ve svých pamětech: „Zjistil jsem, že nejsem schopný opětovat tuto lásku, ne." To Hansovi způsobilo mnoho trápení. Na platonické úrovni zůstala i jeho láska k dánskému tanečníkovi Haraldu Scharffovi a mladému knížeti Výmarskému. Zdá se ovšem, že Andersena přitahovali jak muži, tak ženy. Jsou důkazy o obojím. Už v roce 1831 se zamiloval do sestry svého spolužáka Riborg Voigtové, které věnoval báseň Dvě hnědé oči, později zhudebněnou Griegem. Známá je jeho slabost pro operní zpěvačku Jenny Lindovou, přezdívanou švédský slavík, ta ovšem Andersena brala spíše jako bratra. Pohádka Slavík je zřejmě inspirovaná právě touhou po Lindové. Napsal pro ni také libreto k opeře Malá Kirsten. Ve svých soukromých zápiscích odmítal jakýkoli sexuální vztah, ať se ženou, nebo mužem. Z dnešních hledisek by mohl být považován za asexuála. Otázkou ovšem je, do jaké míry byla tato jeho asexualita dobrovolná a zda mu nebyla vnucena jen jeho přehnanou ostýchavostí a společenskými konvencemi té doby. Podle Andersenova vlastního svědectví se mu tělesná láska zhnusila v dětství, kdy spal v posteli s vlastními rodiči - jejich soulož, kterou mnohokrát viděl, ho děsila a učinila mu sex navždy odporným. Ve svých denících nicméně pečlivě zaznamenal každou svou masturbaci, dosti četnou. Roku 1860 se v Ženevě setkal se spisovatelem Karlem Mariou Kertbenym, jenž o 9 let později jako první použil slovo homosexuell. Je známo, že toto setkání způsobilo u Andersena obrovskou beznaděj a zoufalství, ale zůstává tajemstvím, co se při něm událo. Henning Bech spekuluje, že v tom mohla hrát roli Andersenova sexuální orientace a strach z jejího pojmenování. Někdy se také spekuluje o Andersenově pedofilii. Bývá také jmenován mezi nejvýznamnějšími autisty, příznaky měly být např. podivné záchvaty vzteku v dětství, ale i neschopnost navázat blízký citový vztah a touha po nedosažitelných mužích a ženách; či hluboký vnitřní zmatek, který se odráží v jeho příbězích, a podivné a neuchopitelné nešťastné postavy v jeho dílech. Trpěl zjevně některými neurotickými symptomy - byl bacilofob, kvůli čemuž pil jen převařenou vodu a kliky otevíral kapesníkem. Ve svém cestovním kufru vozil vždy lano, aby mohl uniknout z hotelového pokoje, kdyby hotel začal hořet. K dalším jeho fobiím patřilo, že ho pohřbí zaživa - proto usínal vždy s cedulkou na prsou, na niž byl nápis "jen vypadám, že jsem mrtvý". Nikdy také nejedl vepřové maso. Mnoho z jeho symptomů asi zůstávalo skryto, protože žil sám, ale o řadě z nich svědčil spisovatel Charles Dickens, který Andersena pozval na nějaký čas k sobě domů. Podle Dickense Andersen přestěhoval nábytek v celém pokoji a propadal zvláštním záchvatům vzteku, při nichž vybíhal do zahrady a vždy zabořil obličej do hlíny. Když byl upozorněn, že již uplynula doba, na kterou byl pozván, zabarikádoval se na tři dny v pokoji. Když konečně vyšel, odjel uražen. Dickens to komentoval slovy "byl tu jen pět týdnů, ale mé rodině to přišlo jako celé věky" a přerušil s Andersenem veškeré styky. „Všechny dětské vzpomínky, každičké místo na mě působí ponuře,“ napsal o rodném městě. V roce 1841 se Hansova matka upila k smrti. Přesto jí syn zanechal pomník v tragické pohádce Nebyla k ničemu. Sám nikdy nezaložil byť jednočlennou domácnost - žil v penzionech, v hotelích, nebo na cestách, na nichž strávil devět let. Byl milovníkem hodinových strojů a dokázal jejich chod pozorovat hodiny. Smrt Na jaře roku 1872 spadl z postele a vážně se zranil. Již nikdy se zcela neuzdravil. Zemřel 4. srpna 1875 v domě svého přítele, obchodníka Moritze Melchiora, zvaném Rolighed nedaleko Kodaně. Je pochován na Assistenském hřbitově v Kodani. Andersenův pohřeb, jehož se zúčastnil i král Kristián IX., byl vyhlášen dnem národního smutku. Brzy se Hans Christian Andersen stal nejslavnějším Dánem všech dob a dánským národním symbolem. Navzdory tomu, že on sám Dánsko nazýval "zlým, sadistickým, satanským a proradným". I kvůli tomu, že jakákoli kritika či jen letmá výtka se ho bolestně dotýkala a nebyl schopen ji přijmout. Dílo Divadelní hry Z počátku psal divadelní hry, ty však nebyly úspěšné, některé nebyly ani vydány: konec Mikulášské věži, 1829 Anežka a vodník, 1833 Ahasver, 1837 Mulat, 1840 Básně Jeho básnické sbírky se nesetkaly prakticky s žádným ohlasem. Básně Básníkův bazar Být či nebýt Pohádky Hans Christian Andersen napsal za svého života celkem 156 pohádek a povídek, ke kterým bylo později zařazeno ještě dalších 56 textů z jiných Andersenových prací. Jeho pohádky vycházely v různých sbírkách, proto je velmi složité uvádět jednotlivé knihy, zde jsou uvedeny jeho nejznámější pohádky. Andersen při psaní pohádek vycházel ze světové literatury a vlastních myšlenek. Pohádky nepovažoval za plnohodnotnou tvorbu, nevážil si jich a nepovažoval se za pohádkáře – cítil se být zneuznaným básníkem a dramatikem. Úspěch jeho pohádek začal v zahraničí, teprve poté byly přijaty i v Dánsku. Na jeho pohádkách je zajímavé, že zpravidla nekončí dobře. Lze říci, že jde o příběhy s pohádkovými motivy, určené starším dětem a dospělým. Andersen do dětských příběhů neukrýval pro dospělé čtenáře jen humor, ale také sociální kritiku. Jeho první pohádkou byla Čarovná truhlice. Cínový vojáček Císařovy nové šaty Čarovná truhlice Křesadlo Křišťálové vidiny Kubík a Kuba Malá mořská víla Děvčátko se sirkami O princezně na hrášku Ošklivé káčátko Pasáček vepřů Sněhová královna Sněženka Stín Velký mořský had O Malence Stará svítilna Létající jehla Kapka vody Kníže zla O dívce, která šlápla na chléb Nezpůsobný chlapec Střízlička Sedmikráska Divoké labutě Létající kufr Růže z hrobu Homérova Čápi Uspávač Růžový skřítek Slavík Snoubenci Červené střevíčky Kdo skočí nejvýš Holger Dánský Z okna ve Vartou Len Malý ťuk Starý dům Příběh o celém roku Je to zcela jisté Poklad Přezůvky štěstěny Hloupý Honza Běžci Hrdlo od láhve Špejlová polévka Poslední sen starého dubu Pták fénix Vítr vypravuje o Valdemaru Daaeovi a jeho dcerách Dětské řeči Loutkář Dvanáct z dostavníku Chrobák Co táta dělá, je vždy dobré Sněhulák V kachním dvorku Zvon Vítr štíty přenáší Čajová konvice Sněženka Lístek z nebe Pero a kalamář Němá kniha Povídka z písečných dun Matka České pohádkové výbory V Čechách vycházely Andersenovy pohádky nejprve časopisecky, mezi prvními po roce 1850 to byly časopisy Koleda a Lumír. Knižně první výbor 23 Andersenových pohádek vyšel v Čechách roku 1863 pod názvem H. C. Andersena Povídky a báchorky v překladu Josefa Mikuláše Boleslavského. V roce 1901 vyšlo bibliofilské vydání pohádek v překladu Jaroslava Vrchlického, po němž následoval ještě druhý a třetí svazek, celkem 43 pohádek. Souborné vydání Andersenových pohádek se poprvé objevilo mezi lety 1914 a 1916. Autorem prvního překladu, který byl prokazatelně proveden z dánštiny, byl Gustav Pallas. Ne všechny pohádky, vydané v českém překladu, věrně odpovídají originálu. Mnohdy byly překládány přes němčinu. Většinou se jedná o převyprávění, která nevystihují přesně řadu skrytých významů, jak zamýšlel autor. Výběr souborů Andersenových pohádek vydaných knižně v Česku po roce 1948: Pohádky a povídky, 1953, Albatros, 2 díly s ilustracemi Cyrila Boudy obsahují celkem 80 pohádek v překladech různých autorů. Reedice roku 1955, 1956 a 2003 Flétnové hodiny, 1969, Mladá fronta, 32 pohádek s ilustracemi Cyrila Boudy Pohádky, 1957, SNDK, 26 pohádek s ilustracemi Jiřího Trnky, původní překlad Gustava Pallase byl jazykově upraven. Vydáno v 6 reedicích. Sněhová královna , 1979, Albatros, 16 pohádek v překladu Boženy Köllnové-Ehrmannové Další tvorba Deníky 1825–1875, v ČSSR vyšlo 1977, 12 dílů Pohádka mého života, 1855, česky SNKLU, 1965, autobiografie Šťastný Per (Lykke-Peer ), 1870, česky vyšlo Odeon, 1975, román Zpracováno v Českém rozhlasu jako pětidílná četba na pokračování. Z překladu Boženy Köllnové-Ehrmannové pro rozhlas upravila Eva Koutová, v režii Karla Weinlicha četl Ivan Trojan. Audioknihy Malá mořská víla, audiokniha vznikla pro Noc s Andersenem 2016, načetl Ladislav Frej, vydala Audiotéka Císařovy nové šaty a další pohádky, audiokniha vznikla pro Noc s Andersenem 2017, načetli Martina Preissová, Martin Preiss, vydala Audiotéka Odkazy Reference Literatura Související články Dánská literatura Seznam dánských spisovatelů Pohádka Externí odkazy Stránky muzea v Odense, anglicky a dánsky Originální dánské texty H. C. Andersena (asi 40 děl), většinou s anglickými odkazy Andersenovy stránky na webu Syddansk Universitet (anglicky a dánsky) Hans Christian Andersen Information – dánsky Dánští spisovatelé knížek pro děti Dánští dramatici Dánští básníci Dánští křesťané Romantičtí spisovatelé Spisovatelé píšící dánsky Narození 2. dubna Narození v roce 1805 Narození v Odense Úmrtí 4. srpna Úmrtí v roce 1875 Úmrtí v Kodani Pohřbení v Kodani Muži Osobnosti na rumunských poštovních známkách Osobnosti na dánských bankovkách


Chybová zpráva v aplikaci Outlook 2011 pro Mac státy, které v databázi je poškozen nebo nelze získat přístup Chybová zpráva v aplikaci Outlook 2011 pro Mac státy, které v databázi je poškozen nebo nelze získat přístup Tisk (الشرق الاوسط (العربية Brasil (Português) Deutschland (Deutsch) España, Latinoamérica (Español) France (Français) Italia (Italiano) Nederland (Nederlands) Portugal (Português) Türkiye (Türkçe) United States (English) Ελλάδα (Ελληνικά) Россия (Русский) भारत (हिंदी) ไทย (ไทย) 台灣 (繁體中文) 日本 (日本語) 대한민국 (한국어) ID článku: 2410509 - Produkty, které se vztahují k tomuto článku.UPOZORNĚNÍ: TENTO ČLÁNEK BYL STROJOVĚ PŘELOŽENStrojový překlad na stránkách podpory MicrosoftIf you are a Small Business customer, find additional troubleshooting and learning resources at the Support for Small Business site.Rozbalit všechny záložky | Minimalizovat všechny záložkyNa této stráncePříznakyChybová zpráva se zobrazí v aplikaci Microsoft Outlook pro Mac 2011, oznamující, že databáze je poškozen nebo nelze získat přístup.Zpět nahoru | Dejte nám zpětnou vazbuŘešeníMetoda 1: Opětovné vytvoření databáze aplikace Outlook nebo vytvoření nové identityInformace o opětovném vytvoření databáze aplikace Outlook nebo vytvoření nové identity klepněte na následující číslo článku databáze Microsoft Knowledge Base:2360509 Sestavení aplikace Outlook pro Mac 2011 databázi řešení problémůPokud tento postup problém nevyřeší, pokračujte další metodou.Metoda 2: Opravy disku oprávněníChcete-li opravit oprávnění disku, postupujte takto.Poznámka:Než začnete, ukončete všechny spuštěné aplikace.V Hledání, Klepněte na tlačítkoGo,a vyberte Domovská stránka. Otevřete složku aplikace. Otevřete složku nástroje.Ve sloupci na levé straně okna nástroje Disk vyberte váš Macintosh HD.Klepněte První pomoc na kartě.Klepněte na tlačítko Oprava disku oprávnění.Po dokončení opravy restartujte počítač.Spusťte aplikaci Outlook a zjistěte, zda byl problém vyřešen.Zpět nahoru | Dejte nám zpětnou vazbuVlastnostiID článku: 2410509 - Poslední aktualizace: 17. května 2011 - Revize: 3.0Informace v tomto článku jsou určeny pro produkt:Microsoft Outlook 2011 for MacKlíčová slova: dftsdahomeportal kbmt KB2410509 KbMtcsStrojově přeložený článekDůležité: Tento článek byl přeložen pomocí software společnosti Microsoft na strojový překlad, ne profesionálním překladatelem. Společnost Microsoft nabízí jak články přeložené překladatelem, tak články přeložené pomocí software na strojový překlad, takže všechny články ve Znalostní databázi (Knowledge Base) jsou dostupné v češtině. Překlad pomocí software na strojový překlad ale není bohužel vždy dokonalý. Obsahuje chyby ve skloňování slov, skladbě vět, nebo gramatice, podobně jako když cizinci dělají chyby při mluvení v češtině. Společnost Microsoft není právně zodpovědná za nepřesnosti, chyby nebo škody vzniklé chybami v překladu, nebo při použití nepřesně přeložených instrukcí v článku zákazníkem. Společnost Microsoft aktualizuje software na strojový překlad, aby byl počet chyb omezen na minimum.Projděte si také anglickou verzi článku:2410509


text: Zkratka NDR může mít více významů: Německá demokratická republika Norddeutscher Rundfunk Network Data Representation Externí odkazy


Aktuální nabídka byty 1+kk Leskovec denně zásobovaná stovkami realitních kanceláří. Vyberte si byty 1+kk Leskovec než Vás někdo předběhne. Kategorie byty 1+kk Leskovec se neobjevuje v nabídce tak často. Hledáte-li pro sebe, rodinu či přátele byty 1+kk Leskovec neváhejte ani chvilku a pokud Vás některá z nemovitostí osloví je dobré kontaktovat prodejce či makléře. Většinou je byty 1+kk Leskovec právě druhem nemovitosti, který je obvykle hledaný a díky menší četnosti v nabídce je hojně poptávaný. Levné byty 1+kk Leskovec Právě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii byty 1+kk Leskovec, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující byty 1+kk Leskovec, a to byty 1+kk na prodej Leskovec, pronájem bytu 1+kk Leskovec, dražby bytů 1+kk Leskovec. Pokud nalezené nemovitosti v kategorii byty 1+kk Leskovec nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty 1+kk Leskovec, byty 1+kk na prodej Leskovec, pronájem bytu 1+kk Leskovec, dražby bytů 1+kk Leskovec. Nehledáte byty 1+kk Leskovec ? Pokud jste v této kategorii byty 1+kk Leskovec omylem a hledáte jiný typ nemovitosti zkuste si vybrat z následujících : Další lokality v okolí byty 1+kk Leskovec Pro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii byty 1+kk Leskovec, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr byty 1+kk Leskovec. Určitě lépe naleznete byty 1+kk Leskovec, který hledáte.


source: fineweb

text: Hledáte levné ubytování nebo ubytování v soukromí v České republice. Vyberte si ze široké nabídky ubytování v soukromí Česká republika. V okolí České republiky naleznete ubytování v soukromí, a v nich i levné ubytování v České republice, které Vás překvapí cenou i kvalitou. Levné ubytování v České republice, ubytování v soukromí v okolí České republiky v krásném prostředí pro relaxaci a klidný ničím nerušený pobyt v České republice. Krásné prostředí České republiky, útulné ubytování v soukromí v České republice, jistě najdete i levné ubytování v České republice a blízkém okolí. apartmány Jizerské hory, Frýdlantsko, Liberec Levné komfortní ubytování rodinného typu v nově zrekonstruovaných privátních apartmánech v jedné z nejkrásnějších lokalit města Liberec. Od nás se dostanete během 5-ti minut jak do samého centra města, tak do panenské přírody Jizerských hor. Nové vícepokojové, bezbariérové, nekuřácké apartmány s kapacitou 2-8 osob vybavené kuchyní, Wifi, LCD TV, sat, DVD, jsou vhodné nejen pro rodiny s dětmi, pro které máme připraveno vyžití v zahradě domu - trampolína, pískoviště, houpačky, skluzavka. Na zahradě apartmány Jižní Čechy, Žár u Nových Hradů, Žumberk Rekreační pobyt v hradební baště z konce 16. století Středověká bašta je součástí opevnění tvrze Žumberk rozkládající se v předhůří Novohradských hor. Věž byla po rekonstrukci doplněna stylovým nábytkem a upravena pro rekreační pobyt s maximální kapacitou 6 osob. Romantické prostředí, krásná příroda, mnoho zajímavostí a památek v okolí a upravené cyklostezky pro sportovní nadšence zaujmou každého návštěvníka. V Domku Na hradbách nabízíme také stylové ubytování s kapacitou 4 osob.Více na www.zumberk.cz. apartmány Jeseníky, Velké Hoštice Naše ubytování se nachází v klidné časti obce Velké Hoštice, vzdálené přibližně 5km od Opavy. Hostům jsou k dispozici jeden dvoulůžkový a dva čtyřlůžkové pokoje vybavene televizorem a satelitem se dvěma kuchyňkami, součástí jsou dvě toalety a dvě společné sprchy z toho jedna u sauny. Lze si pronajmout celou kapacitu (pro skupinu lidí) nebo jen jednotlivé pokoje. Parkování je možné přímo v místě ubytování na našem vlastním parkovišti ve dvoře (pro hosty samozřejmě zdarma). Pro příjemné chata Krkonoše, Pec pod Sněžkou Penzion Chata Smetánka nabízí stylové ubytování přímo na sjezdovce se sedačkovou lanovkou Bramberg (Hnědý vrch) uprostřed skiareálu Skipec v Peci pod Sněžkou. Ubytování Vám nabízíme v pokojích s vlastním sociálním zařízením, ale také turistické ubytování v pokojích se spol. soc. zařízení. K penzionu náleží herna (stolní tenis, kuleční, dětský koutek..atd), jídelna, restaurace pro ubytované hosty, letní terasa a skibar. Parkování je možné pouze mimo zimní sezónu. apartmány Adršpach, Broumovsko, Kladské pomezí, Teplice nad Metují Apartmány Relax, to je kvalitní ubytování v prostředí romantických Jiráskových skal, které jsou součásti Adršpašsko - Teplických skal. K dispozici jsou celkem 2 apartmány, každý z nich má vlastní samostatný vstup, předsín, WC, koupelnu se sprchovým koutem, obytnou místnost ( 20 m2 ) s vybaveným kuchyňským koutem a 2 třílůžkové ložnice. Kapacitu je možné rozšířit o přistýlky v obytné místnosti, 2 rozkládací sedací soupravy. V letních měsících oceníte možnost využití zahrady s posezením, ohništěm chalupa Brno a okolí, Vysočany, pošta Sloup v Moravském krasu, 679 13 Nabízíme k pronájmu chalupu pro 8 osob, dům se zahrádkou a venkovním posezením je určen k celoročnímu užívání, nachází se v blízkosti rybníka, kde je v létě možné koupání, les k houbaření a krásným procházkám cca. 180 m., v obci je hostinec, kde vaří domácí kuchyni. V zimě zde naleznete spoustu běžkařských tras a můžete využít rybník k bruslení. Je zde plně vybavená nová kuchyňská linka s plynovým sporákem, horkovzdušnou troubou, mikrovnlnkou, varnou konvicí, rádiem a lednicí. V obývacím pokoji apartmány Beskydy a Valašsko, Halenkov Vítáme Vás na našich stránkách, kde bychom rádi představili naše dva nově vybudované moderně vybavené apartmány. Byly postaveny v roce 2012 v samostatném rodinném domě s garáží. Zajistí Vám soukromí a klid pro příjemně strávenou dovolenou. Krásné prostředí chráněné krajinné oblasti Beskyd Vám nabízí celou škálu možností strávení aktivní zimní i letní dovolené. Apartmány získaly ocenění Babyfriendly Certificate a jsou vybavením plně připraveny plnit potřeby a komfort rodin i s malými dětmi. Horní apartmány Beskydy a Valašsko, Halenkov; 756 03 V ZIMĚ ZDARMA K DISPOZICI LYŽAŘSKÝ VLEK PŘED DOMEM, V LÉTĚ VYHŘÍVANÝ BAZÉN ! Překrásná přírodní scenérie Chráněné krajinné oblasti Beskydy. Vícepodlažní obytný dům trojúhelníkového půdorysu s nadčasovým vzhledem a účelem, obklopen pečlivě vysazenou a udržovanou zahradou o rozloze více než 7000 čtverečních metrů. Vlastní rybník s možností rybolovu a v létě krytý, tepelným čerpadlem vyhřívaný bazén. Před domem je svah, vhodný k lyžování pro děti i dospělé, délka vleku cca. 100 m. Možnost lyžování, hostel Krušné hory, Chomutov UBYTOVNA s kapacitou do 29 osob, pračka k dispozici, kuchyňka, 2 sprchy a 4 toalety, pokoje: 5 dvojlůžkové a 7 trojlůžkové. Na každém pokoji je umístěna lednice a umyvadlo. WIFI FREE internetové připojení zdarma. apartmány Český ráj, Rokytnice nad Jizerou Nabízíme Vám celoroční a cenově dostupné ubytování v apartmá a 2 až 4 lůžkových pokojích s balkónem, nebo východem do pergoly na zahradě. Vlastní koupelna, vybavený kuchyňský kout s ledničkou, k dispozici TV/Sat. Možnost podávání snídaně, posezení u ohně, využití venkovního bazénu průměru 4,6m se slunečním ohřevem, parkování u domu. Dále můžeme nabídnout samostatné apartmá 30 m2 na horním náměstí. Restaurace a lyžařský vlek 150 m včetně večerního lyžování, snowtubing 250 m. Bus, samoobsluha,


Krajková fialová bralette podprsenka Embrace Lace Wacoal - Chickie.cz › Dámské prádlo › Podprsenky › Krajková fialová bralette podprsenka Embrace Lace Wacoal Kód produktu 3435/L Značka Wacoal přichází s krásnou jarní novinkou, a tou je tato krásná pastelově fialová braletka z kolekce Embrace Lace. Tato barevná kolekce byla inspirována levandulovými květy z oblasti Provence. Fialovobílá krajková bralette podprsenka je bez výztuže a kostic, díky tomu Vám zajistí pohodlí během celého dne. Jemná bílá krajka francouzského stylu působí velmi romanticky a něžně. Ramínka jsou plně nastavitelná doplněná o háček, který umožňuje vytvořit racerback. Háček na zadní straně ramínek umožňuje volbu racerback. Luxusní krajka Embrace. Měkký a pružný lem pod poprsím. Hladká bezkosticová černá push-up podprsenka Intution Složení 9% Elastan, 91% Nylon


31. 8. 2009 Demon's Souls Vše se změnilo po návštěvě kamaráda Reflexe (který pro mne úporně programuje gamebookový engine pro DSko ;), jenž mi hru půjčil, jelikož jede někam na dovolenou a stejně by se k ní nedostal. Šup s tím do gondolky a jde se hrát (zde musím zdůraznit mou rozmrzelost nad nemožností intalace na disk, protože loadiny jsou docela dlouhé). Asi tak po slabé hodince jsem dosáhl osvícení. Tohle nemá s Diablem nic společného. Je to mnohem víc simulátor (dark) fantasy hrdiny v opravdu poctivém balení. Hra, která neodpustí žádnou chybu, nulová tolerance, ale přitom je velice spravedlivá, není zvýhodněná proti hráči - naopak. Každou chybu, každou smrt, každý přešlap - vše špatné, co se vám ve hře stane, je vaše chyba, kterou si uvědomíte setinu sekundy před objevením se Game Over obrazovky. Dáte si facku a jdete znova a lépe. Musíte lépe, protože jinak přijdete o veškerý postup, co se vám při prvním průchodu podařilo udělat. Není to těžké, protože je hra nespravedlivá nebo že by obsahovala nepokořitelné situace. Jen se musíte snažit. Chápu, pro mnohé mladší hráče je požadavek "hraj pořádně a pokud možno bez chyb" synonymem pro "frustrující", ale je to na vás, jestli chcete zažít pocit uspokojení z vítězství. A to je výzva. Jak jsem se tady rozepisoval o mé gamebookové tvorbě, tak jednou z věčných inspirací byly také filmy či seriály v televizi. Šlo pouze o myšlenkové experimenty "co by kdyby", snaha vytvořit alternativní průběh tím samým dějem nebo prostorem. Při hraní Demon's Souls mám takový podobný vnitřní pocit. Je to jako sledovat akční film (proč ne Pán Prstenů) a říkat si "proč hrdina nešel tam a tam". Naštěstí je Demon's Souls počítačovou hrou, interaktivním dílem a tak vedeme "filmového hrdinu" vlastní myšlenkou a odhalujeme všechny možnosti, které nám prostředí nabízí. V ten okamžik mohu referovat o hlubokém ponoření do hry, kdy přestávám reagovat na vnější podněty. Takovou sílu má tato hra. Snaha mnohých současných vývojářů přesvědčit nás, že linerání tupé klikací hry jsou maximem, co současný hardware utáhne, se ukazují, jako velice liché. Postavit nádherné hrady a naklást do ní inteligentní pasti, vymyslet tolik interiérů i exteriérů, ve kterých nacházíme logicky rozmístěné nepřátele, vyvážit průchody levelem tak, aby byly zábavné, motivující a hlavně s odpovídající obtížností a výzvou. To je umění. Nejen, že jednotlivé části levelů jsou naprosto realisticky poskládané, ale i celé levely působí "více než uvěřitelně". Až podezírám, že leveldesignéři měli k dispozici nějaké gotické předlohy (a přidali výbušné sudy). Pro někoho jsou to možná drobnosti, ale já to určitě ocením. Dlouhá schodiště mají odpočívadla. Přístup na hradby je možný jen z vnitřní části opevnění. 1000 Jídelny a kuchyně jsou akorát daleko od nádvoří, aby se přivezené suroviny rychle dostaly ke kuchaři. Obléhací stroje jsou tam, kde mají být. Všechno působí naprosto věrohodně, což bičuje atmosféru do krve, aby ještě pustila trochu své šťávy. Smysl pro detail jde ale ještě dál. Opotřebení zbraní a zbrojí je celkem běžnou záležitostí, ale kdy jste to v nějaké hře viděli dobře využité? Byl to Fallout 3 nebo Oblivion? Jediné, co se kvalitně aplikovaným systémem poškozování předmětů přibližuje Demon's Souls jsou staré Hired Guns. Velice záleží na tom, jakého nepřítele mydlíte jakou zbraní a jestli mlátíte do masa nebo do štítu. Ba co víc, po velice dlouhé době jsem se dočkal hry, kde se není možné ohánět halapartnou v úzké chodbě, jelikož se tam... prostě nevejde. Nutnost měnit taktiku a bojový styl vůči každé změně nepřátel či prostředí je dalším bodem plus. Zapomeňte na Diablo nebo na akční hry typu Devil May Cry. Tady jde o mnohem komplikovanější a realističtější způsob soubojů. Čímž ale nechci tvrdit, že je to ztělesnění simulace - lež na druhou stranu se tomuto termínu blíží mnohem více, než třeba Oblivion (když hovoříme o designu prostředí a herních mechanismech u soubojů). Přispívá k tomu i vývoj postavy, který není bůhvíjak komplikovaný, ale perfektně reflektuje i malé rozdíly a pokroky. Schopnost mávat kyji, čarovat nebo střílet z luku plus obecné pohybové možnosti (uskakování a krytí) jsou zde dobře rozděleny do deseti základních tříd povolání vaší postavy, které si můžete vyboostovat na skutečné megafantasyultrabijce - jako z japonského, obluďácky přehnaného filmu. A věřte mi, že je to velice nutné, protože velká část těžiště hry leží v bossích. Kdesi jsem četl sice nadsazané, ale jinak celkem výstižné přirovnání, že Demon's Souls je potomkem Oblivionu a Shadow of Colossus. Něco na tom je, i když hra má příliš originálního obsahu a precizně zvládnuté vyvážení na to, abych to přirovnával k Oblivionu. Ale co se bossů týče, tak lze moudře pokývat hlavou. Podobný respekt budili jedině v majsterštyku Fumito Uedy (také se těšíte na Trico? Já děsně!). Krom fyzické velikosti a jisté monumentality či úctyhodnosti však s klasickými kolosy nemají mnoho společného. Ale jestli má Dave něco rád, tak jsou to velcí bossové, takže naprostá spokojenost. I když jsou teda MNOHEM TUŽŠÍ. Hra je opravdu hardcore výzvou, kterou asi nepřekousne úplně každý. Jak jsem se zmínil, jde ale povětšinou o chyby hráče. Zuřivé mačkání tlačítka pro útok = vyčerpání staminy = neschopnost se bránit = smrt. Stejně tak neustálá obrana a pokus o protiútoky = vyčerpání staminy = ... a tak dále. Pád z velké výšky = smrt. Ohánení se těžkou zbraní při nízké síle = smrt. Použití kouzla nebo lektvaru v obklíčení nepřátel = nemožnost obrany = smrt. Lelkování kolem bosse = smrt. Za celkem čtyři hodiny, co jsem hru odehr eca l, jsem okoštoval deset druhů smrti a nelituji toho - jako hráče mne zocelily, rád přijímám pravidla hry, pokud jsou logická. A Demon's Soul má pravidla hry velice logická. Neblbni, neriskuj a neser se do silnějších. Jednoduché, jako facka. Ale než vám to dojde, budete se hodně vztekat. Docela dlouho jsem si zvykal na ovládání, protože systém menu je trochu zmatený (výbava se nasazuje pomocí X, ale aby se sundala, musíme být v jiném menu a použít čtverec - proč?) a jedině v něm si nastavíme zbraně a kouzla na jednotlivá tlačítka. Extrémně důležité je tady časování útoků a obrany v závislosti na aktuálním stavu staminy. Je ale právě trochu hloupé, že se musí centrovat kamera jen na jednoho nepřítele, protože se dost často potřebuji blokovat útoky z jiných stran. Tohle by asi chtělo maličko doladit, ale dá se s tím naučit žít. Velké plus ode mne hra získává hra za inovativní využívání multiplayeru a online komunikace vůbec. Sem tam narazíte na "duchy", neboli vidíte nějakého jiného hráče, jak prochází to samé místo svým způsobem - což může být inspirace. Ovšem krom možnosti kooperačního hraní až ve třech lidech najednou je možné narazit na regulerní PvP situace, které vás dokážou pěkně naštvat ;). Perličkou jsou zanechané zprávy hráčů pro ostatní, občas navádí do pasti, občas k pokladu. Celkovou koncepcí je, že svět Demon's Souls je prošpikován padlými hrdiny / hráči, kteří nemohou svět opustit, dokud nesplní svoje úkoly. Tato motivace funguje na pováženou dobře až vtipně. I když řežba není zdaleka jedinou náplní hry, jde o náplň většinovou. A je zvládnutá naprosto bravurně. Vyzkoušel jsem skoro všechna povolání a konstatuji, že vyváženejší akční RPG jsem už dlouho neviděl. Vlastně bych řekl, že jde o první pořádné akční "opravdu RPG" v dějinách. Jasně, umět správně ve správný okamžik použít správné tlačítko je jedna věc, ale jestli se postava stihne rozmáchnout dost rychle - to je věc druhá a mnohem důležitější. Technické zpracování, až na nešťastné loading, je na velmi vysoké úrovni. Nezdráhal bych se použít pojmu "next-gen" ;). Ale vážně - vypadá to velice slušně, hejbe se to velice rychle, přičemž design všeho je jedním slovem super. Zvukový doprovod rovněž nedělá ostudu, naopak je všechno bravurně zvládnuté. Až na ty loadingy. Ještě jedna drobnost, na kterou mne upozornil kdosi na fóru. Jak je hra Demon's Souls těžká, tak je pěkné temná, drsná až depresivní. Mezi námi - zatím jsem vůbec nevnímal a nestudoval příběh. Vlastně nevím, o co přesně jde - ale je mi to upřímně řečeno jedno. Pobíhání po levelech je motivováno čirou zábavou, hratelností - co víc si přát? Ale samo se na to časem podívám. Každopádně o hře hodně vypovídá už jen její obal, mrtvola rytíře propíchána šípy. Docela se děsím toho, že US verze bude zlehčená, protože právě obal hry je mnohem více "nabit" silou. Celkem bych první dojmy ohodnotil velice pozitivně. Nejde o nic extra originálního, ale na druhou stranu jsem takt 1000 o detailně zpracovanou hru už dlouho neviděl. Nápady ohledně online hodnotím kladně, obtížnost je dobře zvolena. Když už potřicáté procházíte tu samou lokaci bez ztráty pixelu zdravíčka, budete se divit, jak jste tady mohli před chvílí chcípat - syndrom 2D stříleček z automatu je zpátky. Největší podíl na kvalitě hry je ale extrémně vyždímaná atmosféra, pocit vnoření a funkčnosti prostředí - to jsou aspekty, které mne nenechávají spát. Dát této hře ve finále 9/10 mi přijde na základě aktuálních dojmů celkem přijatelné. P.S.: Zvláštní také je, že hra vyšla v Asii již v únoru 2009, přičemž v USA se chystá vydání až na říjen. Zvláštnost je ale podpořená tím, že v Asii vyšla ve třech verzích - japonské, čínské a korejské. Poslední dvě jmenované obsahují ale kompletní anglický dabing i texty, přičemž obecně se doporučuje verze čínská. Dobrý den, pane eBay, děkuji pane eBay. 22 komentářů: - Efreeti31. srpna 2009 18:43 Diky, ze si o hre napsal. Ja mam jasno v tom, ze Demons Souls je hra, ktera vydrzi v me sbirce po dobu, co budu mit PS3. Ani sem ji zatim nedokazal nedohrat, ale vim, ze se k ni po nejake dobe vratim, jelikoz to je opravdu PS3 klenot.OdpovědětVymazat Popsal si to pekne, jeste bych pridal par celkem zasadnich veci, ktere me napadaji: 1)temer kazda uroven obsahuje zkratku s jejiz pomoci se da rychle dostat na konec urovne kousek od bosse. Tuto zkratku casto brani drsnejsi protivnik, ktery se da porazit az s vytrenovanou postavou, nebo je to napriklad skryty vytah, tajna chodba apod. 2)system boje zbranemi vyborne promysleny a komplexni (narozdil od bezhlaveho sekani ala Oblivion). Na KAZDY typ nepratel plati jina taktika - pred vojakem s kopim uskocit do strany a zautocit z boku. Pred nekym se chranit se stitem, na nekoho utocit pouze zezadu, na dalsiho jen strilet z dalky. Na jednoho plati bodne zbrane, na jineho secne, na dalsi kouzla...jak rikam komplexni a nepomuze nic jineho nez ze hrac sam zkousi co funguje a co ne. 3) Kouzel neni mnoho, ale i ty zakladni utocne jsou pouzitelne temer celou hru. 4) Souboje Hrac versus Hrac jsou pry (tohle vim spis z doslechu) v pozdejsich fazich brutalni 1000 jelikoz k porazeni soupere se pouzivaji ty nejspinavejsi triky...utoky ze zalohy, ve tme,kouzla pres stenu apod. 5) nelze prodavat nalezene veci, tudiz odpadaji sklony ke kreckovani a shromazdovani vseho nepotrebneho haraburdi. Casto ani nejde brat vsechno jelikoz nosnost postavy vyrazne ovlivnuje efektivitu v boji. Nekdy je prilis velky luxus nest nalezenou zbran o ktere vim, ze ji pouzivat nebudu. No je toho moc...tahle hra opravdu stoji za koupi. Akorat to chce pri hrani nervy jak spagaty. No, večer jsem zase nemohl jít spát... a ráno se mi TAK nechtělo do práce. Sakryš, návykovka.OdpovědětVymazat Me o tehle hre na ferovku kamos napsal, ze je to prvni hra, kvuli ktere je rad ze si koupil Ps3, tudiz zatim nejlepsi co vysla (Dave zase si sedni s tou krabici MGS4, kazdy ma jiny vkus:).OdpovědětVymazat Asi si ji budu muset zapujcit na test, tenhle typ challenge (poprve chcipnu, podruhe skoro preziju a napotreti triumfalne zvit 1000 ezim) miluju a umi ho zprostredkovat velmi malo vyvojaru. Hergot zase jsem málem nedošel do práce :).OdpovědětVymazat Tě asi umlátím všema čtyřma originálkama, ty jinej vkuse ;). Každopádně je to luxus. Momentálně zkoumám třetí level, ty mapy jsou obrovský, to je k nevíře. Nejsou to vysloveně rozlehlé (a prázdné) prostory, ale důmyslně poskládané lokace, nabušené atmosférou ;). Akorát se připrav, že chcípneš asi tak osmkrát, než skoro přežiješ ;). V každém levelu jsou místa, který dokážeš udělat až pořádně nalevlenej, takže se vracíš a vracíš. Hned v prvním levelu se mi nedaří spolehlivě vyndat rytíře s červeným zrakem... paráda ;). - Efreeti2. září 2009 22:05 Dave >> rytir s cervenyma ocima...nejlepe na nej plati, kdyz ho vylakas az na hradby kde jsou katapulty...on se o ne pri behu zasekava...pak ho v klidu ustrilis kouzlama...kazdopadne i kdyz ho zabijes, tak se v uvodu pres branu nedostanes...ale je za nej hromada dusiOdpovědětVymazat zkus postupne navstivit i jine svety...ten, kde je na zacatku obchodnik a naproti 1000 z ochozu hazeji kameny je v celku lehky, ale chce to umet utocne kouzlo(nebo stovky sipu) na ty plivace ohne - Anonymní3. září 2009 10:32 Dotaz: Ty mas US/JAP verzi PS3? Protoze Demon's Souls jeste v EU nevyslo, ne? Nebo je PS3 region-free?OdpovědětVymazat 2anonym: Hry pro PS3 jsou obvykle region free. Přesněji řečeno - někteří konkrétní vydavatelé her vydávají hry s region lockem. Ale drtivá většina her jde spustit na libovolné konzoli - JAP, PAL, NTSC. Neplatí to ale pro filmy (DVD i BR) a starší PS1-PS2 hry, tam se na regiony pořád hraje (nepochopitelně). Takže Demon's Souls mám v čínské verzi, obsahuje ovšem komplet ENG. V USA má hra vyjít v říjnu.OdpovědětVymazat 2Efreeti: Jo, obecně AI je skoro nulová, vůbec mi ten styl hry připomíná nějaké 2D střílečky ála Xenon ;). Nepřátelé tupí, ale když chcípneš, tak odznova ;). Hraju za Temple Knight, přijde mi dobrej kydlič na blízko a zároveň mám našlápnuto k miracles. Ale šípy jsou na můj vkus kurevsky drahé, zatím investuji převážně do síly a odolnosti, jinak opravuji vých 1000 ozí zbraně (které mám upgradované na +1 - +2). Já se s tím poperu, ještě jsem si to nestihl projít všechno, je to velká a krásná hra. - Efreeti3. září 2009 20:08 Dave: Taky sem si na zacatku vybral rytire. 1) brneni vypada cool 2)ty souboje na blizko jsou strasne zabavne, doted me neomrzely. Ale pravda je takova, ze temer kazdy boss jde vyresit tak, ze si schovany "za bukem" kde na tebe boss nedosahne a hazis Souls arrow nebo fireball tak dlouho dokud se nepolozi. Jde jen o to najit to spravne misto.OdpovědětVymazat Mám ale velkej problém se střádáním "peněz". Dycky to spíš nacpu do postavy, než do výbavy. Typicky zvyšuju sílu, abych nějakej meč unesl jen v jedné ruce - ale nevím, kde je ten limit, takže naslepo zvyšuju sílu dokola. A kouzla bych chtěl taky ;). Musím méně umírat.OdpovědětVymazat - Anonymní5. září 2009 1:23 OT: Předem podotýkám "no offense"OdpovědětVymazat Davide, tvé články se mi líbí, blog průběžně sleduji, ale stále častěji se mi dere na mysl otázka, jak své manželce při zájmovém vytížení takovéhoto kalibru + skutečnosti, že nejsi žádný Brad Pitt, dokážeš být rovnocenným partnerem? Přes všechny ty "sociální aspekty" by mnou na tvém místě hlodala nejistota, zda-li mi manželka nenadělila paroží, hodné přinejmenším jelena šesteráka. Nechci působit netaktně, obhrouble, ale jsem zvídavý, tak předem díky za odpověď. P.T. Nevím, jak ti mám odpovědět. Nepřijde mi to vhodné probírat tady, své soukromí si příliš cením, jestli mi rozumíš. Ale krátce bych řekl, že je všechno naprosto OK, až skoro idilycké.OdpovědětVymazat - delosombres6. září 2009 4:16 Wtf?OdpovědětVymazat - Efreeti6. září 2009 16:03 Ty blaho...to je prispevek do diskuse jak z ona.idnes.cz :-DOdpovědětVymazat - Anonymní6. září 2009 22:15 Dave, díky.OdpovědětVymazat Ostatní: Nevím, proč bych se nemohl dotázat, tím spíš, pokud jsem příspěvek uvedl jako offtopic - i přes dotěrný, soukromý ráz mě to prostě zajímá. PT Tak mi konečně doklaplo, že Demon's Souls je v první řadě dark fantasy survival horror. Jak jsem se u toho včera navztekal, když jsem někam vlezl s deseti tisíci penězi... a on tam byl boss, který mne dal na dvě rány (nemluvě o tom, že jsem ho ani neviděl). Miluju tuhle hru ;).OdpovědětVymazat Dave, to je vidět jak jseš do týhle hry zažranej, když nepřibývají články :-)OdpovědětVymazat Budiž ti přáno. Bejt na hře závislej a vztekat se u ní, to se mi už dlouho nestalo. Závist. No jo, nemám prakticky čas na hraní ničeho jiného, tohle je strašně vyčerpávající ;).OdpovědětVymazat A navíc teď nic moc extra nevychází. Drokk teď bude mít sběratelskou edici Batmana s batarangem, tak až to dohraje, tak si to půjčím ;). Ale ty Demon's Souls jsou fakt perfektní. Začal jsem s povoláním Temple Knight, ale teď jsem ve vězení našel lehké assassin's brnění, tak jsem nacpal nějaké ty expy do vývoje obratnosti a tak... dal jsem si lehké zbraně a lehký štít, totálně se změnil styl hry. Víc používám dodge, útoky zezadu, ale vydržím méně. NAŠTĚSTÍ jsem našel meč, který doplňuje manu, takže mé jediné kouzlo - léčení - hru zásadně ulehčilo. A i ten meč je docela slušnej, škoda, že se nedá už vylepšit, ani terpentýnem. Je toho MOC, co ve hře objevuju za detaily, usínám s pocitem, že bych měl jít ještě hrát, že nejsem zcela vyčerpán. Dneska jsem měl sen, kde grinduju nějakej level dokola a cpu expy do magie, protože jsem zcela bez kouzel... no je to paráda prostě. - Anonymní7. září 2009 11:29 myslim ze by stacilo mit jen ten mec na manu v equipu (jako sekundarni zbran) a pouzivat jinyOdpovědětVymazat Jo, v equippu bejt může, ale nemám tak velkou sílu nebo co, aby mne to nezpomalovalo. Takže mám raději meč + kouzlení na jedné ruce a luk se štítem v druhé. Je to praktická kombinace ;).OdpovědětVymazat - Efreeti7. září 2009 17:28 Dave: No rikal sem si ze by te to mohlo bavit...uz kdyz sem se na to pred mesicem ptal :)OdpovědětVymazat Co se tyce tech povolani...myslim ze jich na zacatku dali autori zbytecne moc, protoze se lisi minimalne a po chvili se daji levelovat uplne jinym smerem nez veli zdravy rozum. Co se tyce umirani a nechtene ztraty dusi...ja to delam tak, ze se predem rozhodnu, jestli jdu sbirat duse nebo dokoncit level. Kdyz jdu sbirat duse, tak vymlatim level a pred kritickym mistem, kde hrozi smrt se vratim zpet na zakladnu "nakupovat". Kdyz jdu zabit bosse, tak jdu nejkratsi a nejrychlejsi cestou k nemu, aby me prilis nefrustrovalo kdyz zkapu. Luk x kuse ...zajimave je, ze s kuse nejde ani manualne mirit, zatimco s lukem jdou provadet silene veci...klidne zabit draka...ale chce to tak tisic sipu :) No jo, ale to je právě znak dobré hry, že sice jako jdu zabít bosse a jdu nejkratší cestou... ale stejně mne to vytočí, když o to přijdu ;). ta hra si se mnou prostě hraje ;).OdpovědětVymazat Kuši vůbec nepoužívám. Luky mám dva a nějak mezi nimi nevidím rozdíl (short a long), tak používám long ;). jooo jsem slavnej! diky dejve ;]OdpovědětVymazat


Zveřejněno Petra Víšková 22/05/2019 ? Komentářů SCRAPBOOKING, "Ahoj Peti, mohl bych Tě požádat o svatební přání?" nadhazuje kamarád nevinně svůj požadavek."Jasně, máš nějakou konkrétní představu?" tážu se plna očekávání. "Jojo ... měl by tam být hrad Potštejn, v barvách béžových a šedých. Je jedno, jak ten hrad bude vypadat, hlavně aby bylo zřejmé, že je to Potštejn :-)" Ehm... takže na razítka můžu zapomenout. Nebo snad máte někdo ve své sbírce razítko hradu Potštejn??? Já měla bohužel jen razítko princeznovského hradu se třemi věžičkami a to si nejsem jistá, že by mi jako hrad Potštejn prošlo. Nedalo se nic dělat, musela jsem vytáhnout fixy a začít kreslit. Jako základ přání jsem zvolila kraftový polotovar, který splňoval podmínku béžové barvy a opět si k ruce vzala kolekci Life Stories od Mintay. No věřily byste, že se bude hodit i na svatební přání? Tentokrát jsem použila papír s motivem dřeva a květovaný papír. Abych výrazný vzor trochu utlumila a nechala tak vyniknout kresbu hradu, překryla jsem květovaný papír vellumem. Hrad jsem kreslila na kartičku ze sady 7th Heaven (Mintay). Přání jsem pak zdobila květinami, svorkami, vystříhanými motivy a provázkem. kolekce papírů 7thHeaven (Mintay) Ufff ... tak tenhleúkol jsem splnila. A co vy a vypečenépožadavky vašich zákazníků? S jakými záludnostmi jste se již muselyvypořádat? Pochlubte se nám v našem Paper Garden Clubu. Označení: petra scrapbooking přání přáníčko marry me kytičky kreslení ruční práce diy hrad svatba origniální na zakázku


26. 1. 2010 Legend of Zelda - Spirit Tracks - první dojmy Shigeru Miyamoto má bohatou fantazii, avšak nejde říct, že originální nápad je vždy dobrý nápad. Již ve hře Windwaker byl kritizován za zdlouhavé pasáže na moři, kdy nejeden hráč nadával. Podle mne to na celkový dopad kvality hry, když člověk krmil ryby, nemělo vliv. Leč právě u Phantom Hourglass se ukázalo, že lodiček už bylo přece jenom dost. A to přesto, že toto cestování bylo nesrovnatelně pohodlnější, než ve Windwakerovi. Spirit Tracks a Phantom Hourglass tak začínají tvořit vlastní minisérii Zelda her podobně, jako Oracle of Ages a Oracle of Seasons. Vize světa načrtnutá ve Windwakerovi se podstatně liší například od Ocariny of Time. Ovšem Spirit Tracks se ke klasickému jádru Zeldy vrací mnohem více, než Phantom Hourglass. Nejpodstatnější jsou samozřejmě novinky. Zde je nejlepší možnou zprávou, že cestování vlakem není jen otravná cestovatelská mezihra. Implementace cestování je nenásilné a doba strávená na kolejích nepřesahuje únosnou mez. Navíc je cestování částečně interaktivní (přehazujeme vyhýbky, odháníme nebo likvidujeme nepřátele, vyhýbáme se ostatním vlakům), takže si udrží pozornost. Téma lokomotiv se ale nepropisuje jenom do cestování. Celá hra je tím ovlivněná. Jednotlivé úkoly a vedlejší postavy jsou s železnicí svázané příběhem i životním stylem. Pokud si uvědomíme popularitu hry Densha de Go v Japonsku, vše dává smys 1000 l. A povedlo se to, o tom nemůže být sporu. Tím ale novinky nekončí. Nebude myslím velké prozrazení, že ve Spirit Tracks je to poprvé, co máte s sebou "v partě" princeznu Zeldu prakticky po celou hru! Pro fandy série je to téměř šokující změna, že Link zachraňuje Zeldu, ale ona je tak trochu s vámi a kecá vám do všeho. Je to dobrá změna. Zelda ale není jenom ukecaná bezmocná princezna - její nově nabyté schopnosti využijete k řešení puzzlů více než dost. Podobně tak se mi líbilo, jak se Link dostal ke svému tradičnímu zelenému oděvu - jsem rád, že i v tomto směru je hra vylepšena. Z hlediska příběhu je tedy jasné, že jde o dějově novou hru, neodkazující se na žádný existující díl - tedy jak je dobrým zvykem - i když některé styčné body s Phantom Hourglass zůstaly. Suma sumárum - kombinace novinek i tradičních prvků je na výbornou. Již Phantom Hourglass se samozvaně pasoval do hry, která naplno využívá možnosti handheldu Nintendo DS. Spirit Tracks jdou dál. Samozřejmě, že hlavní ovládání stylusem za lehké pomoci jedné klávesy (L nebo R) je prakticky identické, ale doslova mne rozsekalo je využití mikrofonu. Vybvte si nějakou hru pro DS, kde byl mikrofon inteligentně využíván. Z hlavy mne napadají leda Nintendogs, protože skoro všechny ostatní hry využívají mikrofon jen k primitivnímu foukání, které de facto nahrazuje jedno tlačítko. Avšak když zkombinujete toto foukání se stylusem, dostanete velice pěknou virtuální flétnu, což je fantastický nápad a divím se, že to ještě nikoho nenapadlo! Takže ano, Spirit Tracks využívá DSko přesně tak, jak se sluší a patří! Technologická stránka věci se příliš nezměnila, i když se mi zdají postavičky hezčeji stínované. Z hlediska designu jde o poctivý kus práce a podobnost s Windwakerem je nabíledni. Extra zmínku si zaslouží hudba, která je jedním slovem velice štědrá. Neustále se mění při jakékoliv změně situace. Cestování vláčkem je tak radostí, utíkání před fantomy atmosférické a animačky s příběhem zaujmou. Zatímco GTA Chinatown Wars ždímají z DSka technologické maximum, Spirit Tracks jsou zaměřené na vtipné využití designu a zaslouží si rovněž medajli, jen v jiné kategorii. Pořád ale hra vypadá na poměry DS více než nadprůměrně. Po pár hodinách hraní se pomaličku blížím polovině hry, což je zatím jediná výtka - příliš nízká obtížnost. Na druhou stranu je kratší herní doba naplněna mnoha zážitky, hra se nefláká a posunuje nás do nových a nových dobrodružství, takže jsem si již napsal několik poznámek stranou do bloku, abych nezapomněl někde něco dodělat. A i za to má u mne Spirit Tracks plus. Již nyní je zřejmé, že Spirit Tracks jsou lepší hrou, než předchozí Phantom Hourglass. Avšak obě hry tak trochu skřípou, pokud jde o jejich "zeldovitost". Když si vybavím Minish Cap pro GBA, tak ten pro mne znamenal zásadní prvek ve světě Zeldy. Oba díly Zeldy pro DS se vydaly jinou cestou - cestování je samostatný prvek, ovládání mění styl hraní a atmosféra je díky tomu odlišná. Hry to ale jsou skvělé, jen se ptám, kdy se zase dočkáme tradiční 2D Zeldy ála Link's Awakening, Link to the Past, Oracle of Ages nebo právě Minish Cap. Ještě jsem netestoval multiplayer, ale soudě dle stylu prostorových puzzlů si jej umím představit. Tak jako tak - Spirit Tracks se soudě dle prvních dojmů povedly na výtečnou. Hra skvěle sedne do ruky a její hraní odsýpá, přičemž uspokojení ze splěných úkolů je ... velice uspokojivé. Cesty autobusem se staly rychlejší a i nebezpečnější, dneska ráno jsem málem zase přejel zastávku. 3 komentáře: Hele, nepřipadá si člověk jako debil, když jede autobusem a fouká do DSka? :)OdpovědětVymazat A jinak, z toho co popisuješ, mi to foukání příjde pořád jako náhrada jednoho tlačítka. Jak jistě víš, DSko nemám, ale z doslechu mi přijde mikrofon na něm jako takovej gimmick. Je moc hezký někomu ukázat jak volám na psy, hraju na flétnu nebo tak nějak, ale při praktickým hraní, zvlášť pokud člověk ne 1000 hraje v klidu doma (protože na hraní doma má velkou konzoli), mi to přijde nepraktický. No jako debil si sice připadám, ale... Foukání obecně gimmick je, leč ve Spirit Tracks to není nijak přeháněné, prostě jednou za čas zahraješ song a jak říkám - hejbat stylusem / flétnou a foukat je zajímavej prvek.OdpovědětVymazat Na rozdíl od Nintendogs není citlivost mikrofonu rozhodující, takže se dá foukat i venku. Podstatné je to, že to je implementováno nenásilně a nemáš z toho pocit oné náhrady jedním tlačítkem. A to jsem u mnoha her na DSko s podporou mikrofonu neviděl. A je to zábava ;). Osobně se mi víc líbila Zelda Phantom Hourglass. Jízda lodí mi přišla zábavnější a méně svazující, než jízda vlakem (v tom vlaku fakt člověk musí hlavně čekat než někam dojede). Myšlenka hlavního dungeonu v Hourglassu byla dobře udělan 1000 a hlavní dungeon byl fakt parádně udělaej. Vylepšení, které se mi zdá oproti Hourglassu skutečně dobé je použití Zeldy k posednutí fantoma.OdpovědětVymazat


text: Čtvrtek bude podle meteorologů polojasný až oblačný s ojedinělými přeháňkami. Na horách na severní hranici může pršet místy, na nejvyšších vrcholcích může dokonce padat déšť se sněhem. Rtuť teploměru poskočí na hodnoty mezi 13 až 17 stupni, na horách bude šest nad nulou. V pátek bude polojasno, ráno mohou cestu z domova zkomplikovat mlhy a místy i přízemní mrazíky. Lehce se oteplí, teploty dosáhnou až na 19 stupňů. První víkendový den bude zamračený, na většině republiky se lidé musejí připravit na občasný déšť nebo přeháňky. Přes den ale bude mraků postupně ubývat. Teploty budou mezi 13 až 17 stupňů, na jižní Moravě bude stupňů až dvacet. V neděli bude polojasno až oblačno a místy přeháňky. Teploměry ukáží mezi 14 až 18 stupni. Milovníci teplého počasí se dočkají příští týden. Podle meteorologů bude postupně přibývat oblačnost a místy bude pršet, ale teploty porostou. V pondělí to bude podobné jako v neděli, ale v dalších dnech se oteplí až na 24 stupňů Celsia.


text: Gravitační potenciální energie je jeden z druhů mechanické energie, kterou má těleso v gravitačním poli. Jedná se o druh potenciální energie. Značení Značka: Ep Jednotka SI: joule, značka: J Další jednotky: viz Energie Výpočet Homogenní gravitační pole V homogenním gravitačním poli je velikost gravitační potenciální energie závislá na hmotnosti tělesa, na výšce, do které bylo zvednuto, a na gravitačním zrychlení. Velikost potenciální energie se rovná mechanické práci, která je na těleso vykonána při zvedání, přičemž nulová hodnota potenciální energie je kladena na povrch zdroje gravitačního pole. Hodnota potenciální energie je určena vztahem , kde m je hmotnost tělesa, ag je gravitační zrychlení, h je výška nad povrchem. Potenciální energie homogenního pole je tedy nulová na povrchu, s výškou roste a v nekonečnu dosahuje nekonečně velké (kladné) hodnoty. Radiální gravitační pole I v radiálním gravitačním poli je gravitační síla závislá pouze na vzdálenosti od centra gravitačního působení. Radiální gravitační pole je tedy polem centrálních sil a jedná se tedy o konzervativní pole, což umožňuje definovat v tomto poli potenciál a potenciální energii. Pro práci sil v radiálním gravitačním poli platí výraz , kde je gravitační konstanta, je hmotnost zdroje gravitačního pole, je hmotnost tělesa a označují vzdálenosti od středu gravitačního působení, ve kterých se nachází sledované těleso. Vzhledem k tomu, že přírůstek potenciální energie je roven záporné hodnotě vykonané práce, lze potenciální energii v radiální poli zapsat jako , kde je konstanta, která se určí vhodnou volbou hodnoty potenciální energie v některém bodě prostoru. Je zvykem volit potenciální energii tak, aby její hodnota v nekonečnu byla nulová, tzn. Z této podmínky pak pro potenciální energii radiálního gravitačního pole platí Pro potenciál gravitačního pole lze pak psát kde představuje hmotnost zdroje gravitačního pole. Potenciální energie radiálního pole je tedy nulová v nekonečnu, se zmenšující se vzdáleností od centra gravitačního působení její hodnota klesá (do záporných hodnot) a pro dosahuje nekonečně velké (záporné) hodnoty. Zobecnění V obecnějším případě je potenciální energie tělesa důsledkem působení (a prostorového rozložení) ostatních těles, která na sebe působí gravitační silou. Nulovou hladinu potenciální energie je vhodné klást do nekonečna, kde se předpokládá nulová hodnota gravitační síly. Přibližováním těles se energie snižuje (do záporných hodnot). Zvedání tělesa v gravitačním poli Země odpovídá oddalování těles, a tedy potenciální energie stoupne o hodnotu m . ag . h, kde výška h odpovídá vzdálenosti, o kterou se zvětší vzdálenost těles. Praktické použití Gravitační potenciální energie (fyzikálně přesněji potenciální energie tíhová, neboť při běžném pozemském využití práci koná tíhová síla, nikoli jen její gravitační složka) je nejvýznamnější položkou v energetice pro vyrovnání výroby a spotřeby elektrické energie. K uložení energie pomocí gravitace slouží technická řešení založená na různých principech. Dosud nejběžnější je přečerpávací vodní elektrárna – v době nízké spotřeby se elektrická energie ukládá do potenciální energie vody, v době vysoké spotřeby se potenciální energie mění zpět na elektrickou. Jedná se však o řešení investičně drahé a vyžadující mnoho prostoru. Jiné principy využívají gravitační baterie se závažím na jeřábovém závěsu (jeřábové, pro větší výkony šachtové či věžové) nebo dopravující důlní vozíky s pískem. První gravitační baterie pro běžný provoz v rozvodné síti buduje švýcarská společnost Energy Vault ve spolupráci s čínskými partnery v čínském Rudongu, nedaleko Šanghaje, a plánuje jeho připojení koncem roku 2023. Tento nový věžový systém EVx je schopen ukládat výkon 25 MW až do celkové energie 100 MWh a měl by dosahovat účinnosti (poměr vydaného výkonu ku akumulovanému v daném pracovním cyklu) přes 80 procent, čímž by porazil všechny stávající mechanické či termodynamické systémy pro ukládání energie. Reference Související články Gravitace Potenciální energie Gravitační potenciál Gravitace Potenciální energie Fyzikální veličiny


STARŠÍ ŽÁCI, OP, 15.KOLO - 1.FC Batelov STARŠÍ ŽÁCI, OP, 15.KOLO OP STARŠÍCH ŽÁKŮ 15.KOLO: BRTNICE/STONAŘOV - 1.FC BATELOV Střelci: 37. Kacafírek Matěj, 50. Surán Lukáš, 57. Nikrmajer Jaroslav - 8. Klinka Michael, 69. Máca Ondřej Sestava: Pertlík Ondřej, Kšír Vojtěch, Janková Karina, Doskočil Pavel, Máca Ondřej, Lisa Radek, Křížová Adriana (K), Sedmík Karel, Kožiarský Lukáš (33.ŽK), Klinka Michael, Poláček Karel, Svěrák Lukáš. Rozhodčí: Ondriga Josef S favoritem a prakticky vítězem soutěže jsme odehráli dobré utkání. Hrálo se na podmáčeném hřišti za stálého vytrvalého deště. V prvním poločase jsme určitě nebyli tím horším týmem. Navíc jsme se dostali do vedení Klinkou, který zakončil individuální akci nechytatelnou střelou. Úvod druhého dějství nás domácí na 15 minut zamkli na naší polovině a otočili skóre na 2-1. Poté neproměnil Plachý samostatný únik, nastřelil pouze tyčku a domácí z protiútoku zvýšili na 3-1. V závěru utkání jsme neproměnili pokutový kop a s závěrečným hvizdem Máca už jen snížil po rohovém kopu na konečných 3-2.