text: Svätý Ján Pavol II. (, vl. menom Karol Józef Wojtyła ; * 18. máj 1920, Wadowice pri Krakove – † 2. apríl 2005, Vatikán) bol poľský duchovný a 264. rímsky pápež (v období 1978 – 2005), prvý netaliansky pápež od roku 1522 a najmladší od roku 1846. Teológ, intelektuál, básnik, dramatik, profesionálny filozof vyškolený vo fenomenologickej tradícii, ktorá sa snažila pokresťančiť existencializmus; na druhej strane zbožný človek milujúci kultúru ľudového katolicizmu, kostoly, zázraky, púte, svätých, ruženec a Matku Božiu. Jeho viac ako 100 zahraničných ciest pritiahlo veľké množstvá ľudí (niektoré stretnutia boli najmasovejšie v histórii). Týmito cestami prešiel väčšiu vzdialenosť ako ostatní pápeži dohromady. Ľudia sa na neho pozerali ako na most zbližujúci rôzne národy a náboženstvá, na čo sa počas svojho pontifikátu najviac sústredil. Pápež Ján Pavol II. blahorečil a kanonizoval viac ľudí ako hociktorý z jeho predchodcov. Do októbra 2004 to bolo 1 340 ľudí. Či to bolo viac ako všetci jeho predchodcovia dohromady, ako sa to niekedy prezentuje, je ťažké dokázať, pretože zoznamy skorších kanonizácií sú neúplné, chýbajú alebo sú nepresné. 14. marca 2004 dĺžkou svojho pontifikátu predstihol pontifikát pápeža Leva XIII. a jeho pôsobenie vo funkcii pápeža sa stalo tretím najdlhším v histórii (po Piovi IX. a sv. Petrovi). Dĺžka jeho služby ešte viac kontrastuje s dĺžkou pontifikátu jeho predchodcu Jána Pavla I., ktorý náhle zomrel po 33 dňoch po nastúpení na čelo Katolíckej cirkvi. Na jeho pamiatku si jeho nástupca Karol Wojtyła zvolil meno Ján Pavol II. Pápež Ján Pavol II. zomrel po dlhom boji proti Parkinsonovej chorobe a ďalším chorobám v prvú sobotu po Veľkej noci, vo vigíliu slávnosti Božieho Milosrdenstva 2. apríla 2005, o 21:37 miestneho času (19:37 GMT). Jeho posledné slová boli „Pozwólcie mi iść do domu Ojca“ (Nechajte ma ísť do domu Otca). Životopis Mladosť Karol Wojtyła sa narodil vo Wadowiciach v južnom Poľsku ako druhý syn bývalého dôstojníka habsburskej armády Karola Wojtyłu st. a Emilie, rodenej Kaczorowskej. Pokrstený bol 20. júna 1920. Rodina Wojtyłovcov žila skromne. Jediným zdrojom príjmu bola mzda jeho otca, ktorý pracoval ako úradník na Okresnom doplňovacom veliteľstve. Matka pracovala príležitostne ako krajčírka. Karolov brat Edmund po ukončení wadowického gymnázia študoval medicínu v Krakove. V detstve Karola najčastejšie volali zdrobnenou formou Lolek. Bol to chlapec veľmi talentovaný a rád športoval. Pravidelne hrával futbal, v zime lyžoval. Často sa vydával na vlastivedné výlety a na prechádzky do okolia Wadowíc, na ktorých ho často sprevádzal otec. Matka mu zomrela 13. apríla 1929 vo veku 45 rokov na zápal srdca a obličiek. O tri roky neskôr zomrel vo veku 26 rokov aj jeho brat Edmund, nakazil sa od svojej pacientky v nemocnici v Bielsku. Štúdiá V roku 1930 bol Karol Wojtyła prijatý na Štátne chlapčenské gymnázium Marcina Wadowity vo Wadowiciach. S učením nemal žiadne problémy a podľa jeho katechétov sa už vtedy vyznačoval obrovskou vierou. Počas pobytu na gymnáziu sa Karol Wojtyła začal zaujímať o divadlo – vystupoval v predstaveniach divadelného krúžku, ktorý bol založený poľštinármi z chlapčenského a dievčenského gymnázia. Gymnázium ukončil 14. mája 1938 s maturitným vysvedčením s najlepšími známkami, čo mu dovoľovalo začať študovať na väčšine vysokých škôl bez prijímacích skúšok. Karol Wojtyła si zvolil polonistiku na Filozofickej fakulte Jagelonskej univerzity v Krakove a štúdium začal v októbri 1938. V prvom ročníku sa presťahoval spolu s otcom do matkinho rodného domu na Tynieckej ulici v Krakove. Otec zomrel po zdĺhavej chorobe 18. februára 1941. Druhá svetová vojna Vojna odobrala Karolovi možnosť pokračovať v štúdiách, po smrti otca teda nastúpil do zamestnania v chemických závodoch Solvay v Borku Fałęckim. V tomto období sa Karol spojil s podzemnou organizáciou Unia, ktorá bola zviazaná s katolíckym prostredím, a ktorá sa okrem iného snažila chrániť ohrozených Židov. Na jeseň 1941 Karol Wojtyła spolu s priateľmi založil divadlo Teatr Rapsodyczny, ktoré svoje prvé predstavenie uviedlo 1. novembra 1941. Rozchod Wojtyłu s divadlom nastal náhle v roku 1943, keď sa rozhodol študovať teológiu a vstúpil do tajného Metropolitného duchovného seminára v Krakove a začal tiež podzemné štúdiá na Teologickej fakulte Jagelovskej univerzity. V období od apríla 1945 do augusta 1946 pracoval Karol Wojtyła na univerzite ako asistent a viedol semináre z histórie dogmy. Mal veľké nadanie na jazyky. Plynule hovoril deviatimi jazykmi: po poľsky, slovensky, rusky, taliansky, francúzsky, španielsky, portugalsky, nemecky a anglicky, a okrem toho ovládal latinčinu. Kňazský život Karol Wojtyła bol vysvätený za kňaza 1. novembra 1946. Začal učiť etiku na Jagelovskej univerzite v Krakove a následne na Katolíckej univerzite v Lubline. 5. augusta 1958, keď bol na dvojtýždňovom kajakárskom výlete na rieke Lyn v severovýchodnom Poľsku, Karol Wojtyła dostal list, v ktorom stálo, že sa má okamžite hlásiť na arcibiskupstve vo Varšave u poľského prímasa Štefana kardinála Wyszynského. Po príchode ho kardinál informoval, že 4. júla ho pápež Pius XII. vymenoval za titulárneho biskupa ombijského a pomocného biskupa arcibiskupa Baziaka, apoštolského administrátora Krakovskej arcidiecézy. Wojtyła nomináciu prijal a odišiel rovno do uršulínskeho kláštora, kde zaklopal na dvere a opýtal sa, či by sa tam mohol pomodliť. Wojtyła prekvapil rádové sestričky tým, že padol tvárou k zemi a pokorne ležiaci modlil sa pred svätostánkom. A tak sa stal Karol Wojtyła vo veku tridsaťosem rokov najmladším poľským biskupom. Bol vysvätený za biskupa arcibiskupom Baziakom na sviatok sv. Václava 28. septembra 1958 vo Wawelskej katedrále v Krakove. Biskup Wojtyła začal zvyk každoročného slúženia vianočnej polnočnej omše pod šírym nebom v meste Nowa Huta v roku 1959. Nowa Huta bolo nové priemyselné mesto vybudované komunistami neďaleko Krakova a prvé mesto v poľskej histórii úmyselne postavené bez kostola, preto sa snažil spolu s veriacimi dostať povolenie od komunistickej vrchnosti, čo sa nakoniec aj podarilo v roku 1977 – bol to jeden z prvých viditeľných prejavov, že sa národ nemôže báť a musí začať zbierať odvahu postaviť sa za svoju slobodu. Arcibiskup Eugeniusz Baziak zomrel v januári 1962 a 16. júla bol Karol Wojtyła zvolený za kapitulárneho vikára, čiže dočasného správcu arcidiecézy, pokiaľ nebude menovaný nový arcibiskup. 5. októbra 1962 odcestoval biskup Karol Wojtyła do Ríma, aby sa zúčastnil na 2. vatikánskom koncile. Pretože bol mladý a mal relatívne nízke postavenie v cirkevnej hierarchii, sedel Wojtyła až pri dverách Baziliky sv. Petra. Pred koncilom poslal biskup Wojtyła esej zmocnencom, ktorí pripravovali koncil. Naznačoval v nej, že svet chce vedieť, ako bude cirkev reagovať na položenie ľudí v súčasnosti a aká bude reakcia cirkvi na všeobecne rozšírenú beznádej a stratu viery v modernom svete. Prispel tak k vzniku dokumentov Deklarácia o náboženskej slobode (Dignitatis humanae) a Pastorálna konštitúcia o Cirkvi v súčasnom svete (Gaudium et spes), teda dvoch historicky najvýznamnejších dokumentov koncilu. 30. decembra 1963, teda ešte počas trvania koncilu, ho pápež Pavol VI. vymenoval za krakovského arcibiskupa a o niekoľko rokov neskôr, 29. mája 1967, za kardinála. Prvé a druhé konkláve v roku 1978 V auguste 1978, po smrti pápeža Pavla VI., sa Karol Wojtyła zúčastnil na konkláve, ktoré zvolilo Albina kardinála Lucianiho, benátskeho patriarchu, za pápeža Jána Pavla I. Vo veku 65 rokov bol Luciani podľa pápežských kritérií mladý muž. Kým 58-ročný Wojtyła mohol očakávať, že sa pred dovŕšením 80-tich rokov (horná hranica pre voliteľov) zúčastní na ďalšom konkláve, ťažko mohol tušiť, že sa to stane tak skoro, pretože 28. septembra 1978, po 33 dňoch vo funkcii pápeža, Ján Pavol I. zomrel. V októbri 1978 sa Wojtyła vrátil do Vatikánu, aby sa zúčastnil na druhom konkláve v rozmedzí menej ako dvoch mesiacov. Podpora na druhom konkláve bola rozdelená medzi dvoch silných kandidátov: Giuseppe kardinála Siriho, janovského arcibiskupa a Giovanni kardinála Benelliho, florentského arcibiskupa a blízkeho priateľa pápeža Jána Pavla I. Karol kardinál Wojtyła bol zvolený ako kompromisný kandidát, čiastočne s podporou Franza kardinála Königa a niektorých ďalších kardinálov, ktorí predtým podporovali Giuseppe kardinála Siriho. Karola Wojtyłu zvolili kardináli za pápeža 16. októbra 1978 ako 264. pápeža v dejinách cirkvi, ako prvého netaliana po 455 rokoch od smrti Hadriána VI. z holandského Utrechtu, a zároveň úplne prvého Slovana. Karol Wojtyła si zvolil meno Ján Pavol II. na počesť svojho predchodcu Jána Pavla I. Pokusy o atentát 13. mája 1981, bol naňho na Námestí sv. Petra vo Vatikáne spáchaný atentát Mehmet Ali Ağca. Dátum atentátu sa symbolicky zhodoval s výročím zjavenia Panny Márie vo Fatime, kam Svätý Otec po vyzdravení putoval z vďaky za záchranu života. Kto stál v pozadí tohto atentátu bolo neznáme až do marca 2005, keď dokumenty pochádzajúce z bývalého Sovietskeho zväzu preukázali zodpovednosť KGB. Vlastný motív tohto činu je sporný. Možno sa Sovieti obávali, že poľský pápež by mohol mať zlý vplyv na stabilitu východoeurópskych satelitov, najmä na Poľsko. Samotný Ağca nikdy neprezradil pravdu o podnete na jeho pokus o atentát. Ktokoľvek si tento čin objednal, predpokladá sa, že Ağca, vynikajúci strelec, by zabil pápeža, ak by nezasiahla vyššia moc a dve strely neminuli cieľ. Ale všetky tieto možnosti treba brať iba ako špekulácie, pretože skutočný dôkaz dosiaľ neuzrel svetlo sveta. Ďalšou špekuláciou je, že za atentátom bola tajná spoločnosť Propaganda Due. Dva dni po Vianociach v roku 1983 Ján Pavol II. navštívil svojho atentátnika vo väzení. Obidvaja spolu chvíľku hovorili osamote. Ján Pavol II. na margo toho povedal: „O čom sme hovorili, ostane tajomstvom medzi nami. Hovoril som s ním ako brat, ktorý mu odpustil, a ktorý mu úplne dôveruje.“ Pokus o atentát údajne predpovedal desať rokov predtým kapucín Padre Pio. Atentát tiež predpovedalo tretie tajomstvo z Fatimy, ako to vyplýva z vatikánskej analýzy. Ďalší pokus o atentát sa uskutočnil 12. marca 1982 vo Fatime v Portugalsku, keď sa jeden muž, španielsky katolícky kňaz Juan María Fernadéz Krohn snažil zasiahnuť bajonetom Jána Pavla II., ale bol zastavený osobnou strážou. Odsedel si za to šesť rokov a potom bol vyhostený z Portugalska. To ale nebol posledný pokus o atentát na Jána Pavla II. Zdravie Ako najmladší zvolený pápež od čias pápeža Pia IX. (1846) začal Ján Pavol II. svoj pontifikát ako mimoriadne zdravý, relatívne mladý muž, ktorý na rozdiel od svojich predchodcov chodieval na túry, plával a lyžoval. Napriek tomu, po dvadsiatich piatich rokoch úradu, pokuse o atentát v roku 1981 a množstvu problémov s rakovinou, fyzické zdravie Jána Pavla upadalo. Mal nádor, ktorý mu odstránili z hrubého čreva v roku 1992, vykĺbené rameno v roku 1993, zlomenú stehennú kosť v roku 1994 a v roku 1996 mu vyoperovali slepé črevo. Ortopedická operácia v roku 2001 potvrdila, že pápež Ján Pavol II. trpí na Parkinsonovu chorobu, o ktorej sa už dlhšiu dobu špekulovalo; Vatikán to potvrdil v roku 2003. Mal problémy súvisle povedať viac ako niekoľko viet a aj slabo počul. Takisto mal v pravom kolene bolestivú artritídu, ktorá sa mu vyvinula po výmene bedrového kĺbu, takže iba zriedkavo chodil na verejnosti. Aj napriek tomu pokračoval vo svojich cestách po celom svete. Tí, ktorí sa s ním stretli ku koncu života, potvrdili, že hoci bol po fyzickej stránke veľmi zničený, mentálne bol stále veľmi čulý. Koncom jeho pontifikátu boli ľudia vnútri aj mimo cirkvi, ktorí sa domnievali, že by pápež mal rezignovať alebo odísť na odpočinok. Dokonca boli navrhnuté hranice pre funkčné obdobie pápežov. Ján Pavol však naznačil, že akceptoval božiu vôľu, aby zostal pápežom, a bol rozhodnutý, že ostane vo funkcii až do svojej smrti – „z kríža sa neuteká“. V septembri 2003 Joseph kardinál Ratzinger, ktorého často považovali za pápežovu „pravú ruku“, povedal, že „by sme sa mali za pápeža modliť“, čím vyvolal obavy o pápežov zdravotný stav. 1. februára 2005 pápeža vzali do nemocnice Gemelli v Ríme, pretože trpel na zápal hrtana a laryngospazmus spôsobený záchvatom chrípky. Vatikán nasledujúci deň oznámil, že sa jeho stav stabilizoval, ale že zostane v nemocnici až do úplného uzdravenia. Pápež sa zjavil na verejnosti 6. februára, aby chrapľavým hlasom predniesol posledné riadky požehnania Anjel Pána z jeho okna v nemocnici. 9. februára sa prvýkrát počas svojho 26-ročného pontifikátu nedostavil na obrady Popolcovej stredy v Bazilike sv. Petra a do Vatikánu sa vrátil 10. februára. 24. februára 2005 začal mať problémy s dýchaním a horúčku, preto ho rýchlo poslali späť do nemocnice Gemelli, kde úspešne vykonali tracheotómiu. Spolupracovník talianskeho predsedu vlády Silvia Berlusconiho povedal, že Ján Pavol bol „vznešene pokojný“, keď sa po operácii prebudil. Zdvihol ruku a pokúsil sa niečo povedať, no jeho lekári mu odporučili, aby sa nesnažil hovoriť. Pápež zo svojho okna v nemocnici dával v nedeľu 27. februára a v nedeľu 6. marca tiché požehnania, a vraj počas pracovného stretnutia s kardinálom Ratzingerom vo svojom apartmáne na 10. poschodí nemocnice Gemelli hovoril 1. marca po nemecky a po taliansky. Kardinál Ratzinger povedal medzinárodným novinárom: „Pápež sa so mnou rozprával po nemecky a po taliansky. Bol úplne jasnej mysle. Ja som Svätému Otcovi priniesol pozdravy z plenárneho zasadnutia Kongregácie, ktorá práve zasadá vo Vatikáne. Svätý otec bude pracovať na materiáloch, ktoré som mu dnes dal. Som šťastný, že ho vidím s úplne jasnou mysľou a mentálne schopného povedať podstatné veci svojím vlastným hlasom. Obyčajne sa zhovárame v nemčine. Podrobnosti sú nepodstatné – hovoril o podstatných veciach.“ Počas Anjela Pána v nedeľu 13. marca bol pápež schopný prvý raz od svojho opätovného prijatia do nemocnice prehovoriť k pútnikom. Neskôr, v ten istý deň, sa prvýkrát takmer po mesiaci vrátil do Vatikánu. Na Kvetnú nedeľu (20. marca) sa pápež krátko zjavil vo svojom okne, aby pozdravil pútnikov. Keď potichu zamával olivovou vetvičkou, zahrnuli ho jasotom tisíce veriacich. Toto bolo prvý raz počas jeho pontifikátu, kedy nemohol slúžiť omšu na Kvetnú nedeľu. Sledoval ju v televízii vo svojom byte s výhľadom na Námestie svätého Petra. 22. marca vznikli znova obavy o pápežovo zdravie potom, ako správy oznamovali, že sa jeho stav zhoršil a nereaguje na liečbu. 24. marca kolumbijský kardinál zastúpil pápeža na obradoch na Zelený štvrtok vo Vatikáne. Povedal, že chorý pápež sa „so vznešeným pokojom odovzdáva“ do božej vôle. Pápež, ktorého zdravie bolo po operácii hrdla vo februári chatrné, sledoval bohoslužbu v televízii zo svojho vatikánskeho bytu. 27. marca, teda na Veľkonočnú nedeľu, sa pápež nakrátko zjavil vo svojom okne vo Vatikáne. Angelo kardinál Sodano čítal posolstvo Urbi et orbi, kým pápež žehnal ľuďom vlastnou rukou. Snažil sa prehovoriť, ale nemohol. Do konca mesiaca pribúdali špekulácie, že sa blíži jeho smrť. Tieto špekulácie nakoniec potvrdili funkcionári Vatikánu. Smrť 31. marca 2005 mal pápež „veľmi vysokú horúčku v dôsledku infekcie močových ciest“, ale odmietol prevoz do nemocnice, zrejme pre jeho prianie zomrieť vo Vatikáne. Neskoršie zdroje z Vatikánu potvrdili, že pápež dostal pomazanie chorých. Bola to prvá sviatosť pomazania chorých po pokuse o atentát v roku 1981, ktorú pápež prijal. Tisícky ľudí sa zhromaždili vo Vatikáne, zaplnili Námestie svätého Petra a okolie a modlili sa po dva dni. Pápež Ján Pavol II. zomrel 2. apríla 2005 o 21:37 CEST (19:37 UTC), 46 dní pred svojimi 85. narodeninami vo svojom súkromnom apartmáne. Reakcie sveta Viac ako dvojmiliónový dav ľudí vo Vatikáne, vyše miliardy katolíkov na celom svete a množstvo nekatolíkov smútilo za Jánom Pavlom II. Pápež vždy hovoril, že jeho smrť by mala byť oslavovaná ako cesta k ďalšej etape jeho večného života. Dav vo Vatikáne po oznámení jeho smrti tlieskal, čo je tradičný taliansky zvyk znamenajúci úctu. Mohutné zhromaždenia mladých ľudí na pohrebe pápeža označila stanica BBC ako Svätý Woodstock. Poliaci, ktorí prechovávajú hlbokú úctu voči pápežovi a volajú ho svojím „otcom“, boli jeho smrťou obzvlášť emocionálne dotknutí. Vláda sa k týmto pocitom ľudí pridala tým, že vyhlásila šesťdňový štátny smútok. Tak isto štátna televízia od 1. apríla 2005 zrušila všetky humoristické relácie a začala vysielať sväté omše. Veľa svetových vedúcich predstaviteľov vyjadrilo svoju sústrasť a nechalo spustiť vlajky na pol žrde: V Argentíne si študenti uctili pamiatku minútou ticha pred každou výukovou hodinou v prvý deň po pápežovej smrti. Argentínsky prezident Néstor Kirchner povedal: „Sú nás milióny, ktorí smútia za Jánom Pavlom II.; jeho učenie nás bude sprevádzať po celý náš život už nastálo.“ Austrálsky premiér John Howard povedal: „Na Jána Pavla II. by sa malo spomínať ako na bojovníka proti komunizmu a ako na veľkého kresťanského vodcu“. V Brazílii, krajine s najväčšou kresťanskou populáciou, prezident Luiz Inácio Lula da Silva vyjadril sústrasť obyvateľov Brazílie. V deň pápežovej smrti brazílsky senát prerušil svoje rokovanie a senátori sa zborovo pomodlili modlitbu Otče náš za pápežovo uzdravenie. Po jeho smrti si uctili jeho pamiatku minútou ticha. V Čile vláda vyhlásila oficiálny trojdňový smútok. Prezident Ricardo Lagos poznamenal, že „...Ján Pavol II. nezostal mimo nás. Jeho meno sa stalo súčasťou našich dejín, jeho myšlienky vždy budú zdrojom inšpirácie pre vybudovanie spravodlivejšej krajiny a mierumilovnejšieho sveta pre nás všetkých.“ Indický premiér Dr. Manmohan Singh vyjadril sústrasť do kondolenčnej knihy na Vatikánskom veľvyslanectve v New Delhi. Indická vláda vyhlásila trojdňový štátny smútok. Kanadský premiér Paul Martin povedal: „Celé štvrťstoročie pápež Ján Pavol II. predstavoval symbol lásky a viery, mieru a súcitu.... Náš dnešný zármutok je aj zármutkom sveta.“ 4. apríla sa zišlo kanadské národné zhromaždenie, aby vzdalo hold pápežovi. Vlajky v krajine a na diplomatických zastupiteľstvách boli stiahnuté na pol žrde a ostali tak až do pápežovho pohrebu. Provincia Manitoba otvorila kondolenčné knihy, aby ľudia mohli podpisom vyjadriť svoju sústrasť. Kolumbijský prezident Álvaro Uribe Velez rozhodol, že vlajky na vládnych budovách a ambasádach budú dva dni stiahnuté na pol žrde. V prezidentskom vyhlásení zdôraznil posledný pápežov boj o svetový mier. Kubánski predstavitelia dovolili Jaime kardinálovi Ortegovi uskutočniť výnimočné vystúpenie v štátnej televízii: „Bol to muž, ktorý bol morálnou autoritou sveta celých 26 rokov... stal sa jedinou morálnou istotou v časoch vojen a ťažkostí.“ Kubánska vláda vyhlásila tri dni štátneho smútku. V Spojenom kráľovstve kráľovná Alžbeta II. vyjadrila svoj „hlboký smútok“ nad smrťou pápeža Jána Pavla II. a pripomenula jeho snahy o dosiahnutie celosvetového mieru. Premiér Tony Blair povedal, že svet stratil náboženského vodcu, ktorý bol „vážený medzi ľuďmi všetkých náboženstiev aj u tých bez vyznania.“ V Spojených štátoch boli vlajky nad Bielym domom a inými verejnými budovami v deň pohrebu stiahnuté na pol žrde. Prezident George W. Bush vyjadril svoj smútok nad stratou „majstra ľudskej slobody“, „inšpirácie pre milióny Američanov“ a „hrdinu vekov“ a zúčastnil sa ako prvý americký prezident vo funkcii na pápežovom pohrebe. Množstvo krajín s majoritným katolíckym obyvateľstvom vyhlásilo štátny smútok za Jána Pavla II. Filipínska vláda vyhlásila smútok až do dňa pohrebu. Paraguaj a Gabon vyhlásili päťdňový smútok, Kostarika štvordňový. Trojdňový smútok vyhlásili vlády Talianska, Portugalska (počas dní pred pohrebom a prvý pondelok po pápežovej smrti boli národné vlajky stiahnuté na pol žrde), Chorvátska, Haiti, Bolívie, Kapverdy, Seychely, Malawi a Východného Timoru. Španielsko a Peru vyhlásili jednodňový smútok. Egypt a Libanon, hoci sú to krajiny bez katolíckej majority, tiež vyhlásili trojdňový smútok za pápeža. Kosovo vyhlásilo dvojdňový smútok a Bosna a Hercegovina ako aj Albánsko vyhlásili jednodňový smútok. V Macedónsku boli v deň po smrti pápeža zrušené všetky kultúrne akcie. Nemecko a Francúzsko nariadilo stiahnutie vlajok na pol žrde. Naproti tomu, ako v iných katolíckych krajinách, írsky Taoiseach Bertie Ahern vyhlásil, že v Írsku nebude žiadny „oficiálny deň národného smútku“. Toto vyhlásenie vyvolalo kontroverzné reakcie veľkej časti obyvateľstva. Komentátori zastávajú názor, že írska reakcia môže naznačovať odklon spoločnosti a politiky od cirkvi, ktorá mala v tejto krajine veľkú vážnosť. Mnoho nekatolíckych náboženských vodcov po celom svete tiež vyjadrilo svoju sústrasť. Pohreb Smrť Jána Pavla II. dala do pohybu stáročné rituály a tradície Katolíckej cirkvi, siahajúce až do stredovekých čias. Telo Jána Pavla II. bolo od 4. apríla až do 7. apríla vystavené verejnosti v Bazilike sv. Petra. Pohreb Jána Pavla II. sa začal v piatok 8. apríla o 10:00 (CET) zádušnou omšou, ktorú celebroval kardinál Ratzinger na základe jeho hodnosti ako dekana kolégia kardinálov. Po omši nasledovala panychída v byzantskom obrade v gréckom jazyku a potom bolo telo Jána Pavla II. uložené v krypte pod bazilikou v hrobke pápežov. Jeho telo bolo pochované na miesto predtým obsadené pápežom Jánom XXIII., ktorý bol premiestnený Jánom Pavlom II. nahor do baziliky kvôli blahorečeniu. Následníctvo Po pohrebe pápeža Jána Pavla II. začal proces voľby jeho nástupcu. Členovia kardinálskeho zboru, v čase pápežovej smrti mladší ako 80 rokov, tvorili zbor voliteľov nového pápeža. Novým pápežom sa stal Joseph kardinál Ratzinger, ktorý si zvolil meno Benedikt XVI. Životné dielo Učenie Ján Pavol II. hneď ako bol zvolený za pápeža povedal kardinálom, ktorí ho zvolili, že jeho hlavnou úlohou bude zrealizovať učenie 2. vatikánskeho koncilu, ktorého najdôležitejším bodom je podľa neho všeobecné volanie po svätosti. Toto sa stalo základom pre jeho kanonizáciu množstva svätých pochádzajúcich z rôznych povolaní a podporu organizácie Opus Dei, ktorej úlohou je rozšíriť toto volanie medzi laickú verejnosť. Tak isto ho to viedlo k vydaniu Katechizmu katolíckej cirkvi pripraveného po 2. vatikánskom ekumenickom koncile. Vydanie tohto katechizmu, ktorý je základnou učebnicou katolíckej náuky sa stalo veľkým a úspešným činom Jána Pavla II. Zámerom jeho vydania bolo podľa apoštolskej konštitúcie Jána Pavla II. Fidei Depositum z 11. októbra 1992 „vyjadrenie viery a doktríny katolíckej cirkvi potvrdenej a objasnenej Svätým písmom, apoštolskou tradíciou a cirkevnou autoritou.“ Úmyslom a cieľom 2. vatikánskeho koncilu bolo primerane objasniť apoštolské a pastorálne poslanie Cirkvi, vhodnejšie vykladať obsah katolíckeho učenia, aby sa stal prístupnejším ľuďom žijúcim v súčasnosti. Preto, aby Katechizmus katolíckej cirkvi zodpovedal týmto požiadavkám, preberá na jednej strane starodávne zaužívané usporiadanie, ktorého sa pridŕžal už katechizmus pápeža Pia V., zároveň sa však obsah podáva novým spôsobom, aby sa odpovedalo na otázky novej doby. Za jeho pontifikátu bol vydaný nový kódex kanonického práva pre rímskokatolícku cirkev (CIC, promulgovaný 25. januára 1983) a aj Kódex kánonov východných cirkví (CCEO, promulgovaný 18. októbra 1990) pre východné katolícke cirkvi. V prípade Kódexu kánonov východných cirkví ide o prvý pokus o komplexnú kodifikáciu cirkevného práva. Ján Pavol napísal množstvo dôležitých dokumentov, ktoré podľa mnohých pozorovateľov budú mať dlhotrvajúci dopad na cirkev a svet. V roku 1960, ešte ako biskup Wojtyła, sa prejavil ako bojovník za práva človeka na život, keď publikoval knihu Láska a zodpovednosť na obranu tradičného učenia cirkvi o sexe a manželstve z pohľadu filozofa. V roku 1967 pomáhal pri formulovaní encykliky pápeža Pavla VI. Humanae Vitae, ktorá sa zaoberá rovnakými otázkami a zakazuje potraty a umelú kontrolu počatia. Najdôležitejšími písomnými dokumentmi, ktorými sa pápeži obracajú na cirkev a veriacich sú encykliky. Prvé encykliky Jána Pavla II. boli zamerané na trojjediného Boha. Úplne prvou sa stala Encyklika, ktorou sa na začiatku svojho pontifikátu obracia na ctihodných bratov v biskupskej službe, na kňazov a na rehoľné rodiny, na synov a dcéry Cirkvi a na všetkých ľudí dobrej vôle. Jej ústrednou témou bol Ježiš Kristus, Vykupiteľ (Redemptor Hominis – 4. marec 1979). Počas celého svojho pontifikátu pokračoval v tomto zameraní na Boha. V encyklike O niektorých základných otázkach morálneho učenia Cirkvi (Veritatis Splendor – 6. august 1993), najdôležitejšej pápežskej encyklike o morálke, zdôraznil závislosť človeka od Boha a jeho zákonov a závislosť slobody na pravde. Varoval, že človek odovzdávajúci sa relativizmu a skepticizmu sa utieka k hľadaniu ilúzie slobody na úkor pravdy ako takej. Ján Pavol II. sa tak isto veľmi venoval vo svojich prácach robotníkom a sociálnej náuke cirkvi – venoval sa tejto problematike v troch encyklikách, čo Vatikán vyzdvihol do popredia publikovaním Prehľadu o sociálnej náuke cirkvi. Vo svojich encyklikách Ján Pavol II. tiež hovoril o dôstojnosti žien a dôležitosti rodiny pre budúcnosť ľudstva. Ďalšie dôležité encykliky Jána Pavla II. sú Encyklika o hodnote a nenarušiteľnosti ľudského života (Evangelium Vitae) a Encyklika o vzťahoch medzi vierou a rozumom (Fides et Ratio). V jeho hlavnom pláne pre nové milénium, spomínanom v apoštolskom liste Na prahu nového milénia, pláne pre všetky časy, zdôraznil dôležitosť „nového začiatku od Krista“. Píše v ňom: „Nie, nezachránia nás slovné návody, ale Osoba.“ Teda najvyššou prioritou pre cirkev je svätosť: „Všetci kresťanskí veriaci...sú povolaní k plnosti kresťanského života.“ Tak isto zdôraznil zásadný význam evanjelia, ktorého požiadavky by nemali byť oslabované. Ďalej uvádza, že: „Cvičenie vo svätosti si vyžaduje kresťanský život vyznačujúci sa predovšetkým umením modlitby“. Jeho posledná encyklika je Encyklika o Eucharistii a jej vzťahu k Cirkvi (Ecclesia de Eucharistia – 17. apríl 2003). O svätej Eucharistii hovorí, že „obsahuje celé cirkevné spirituálne bohatstvo: samotného Krista.“ Ďalej na základe svojho hlavného plánu zdôraznil potrebu „znovu zapáliť úžas“ z Eucharistie a „rozjímať pred tvárou Krista“. Pre gréckokatolíkov je asi najvýznamnejším jeho apoštolský list Orientale lumen (Svetlo z východu – 2. máj 1995) venovaný východnému kresťanstvu. V ňom zdôrazňuje potrebu autentického východného dedičstva – spirituálneho, liturgického i teologického – pre skutočnú katolicitu cirkvi a vyzýva východných katolíkov k zachovávaniu a očisteniu tohto dedičstva. Kritici Jána Pavla II. považovali jeho osobu za brzdu pokrokových snáh 2. vatikánskeho koncilu; bol podľa nich vlajkovou loďou pre konzervatívcov v Katolíckej cirkvi. Pokračoval v neochvejnej opozícii voči antikoncepcii, potratom a homosexualite. Kontroverzným bodom pontifikátu Jána Pavla II. bol podľa nich aj jeho list všetkým biskupom z 1. októbra 1986, kde opísal homosexualitu ako „sklon smerujúci k intrinzickému morálnemu zlu“ a „objektívnu (zdravotnú) poruchu“. V jeho knihe Pamäť a identita tvrdil, že tlak na homosexuálne manželstvo by mohol byť časťou „novej ideológie zla..., ktorá sa snaží pošliapať ľudské práva proti rodine a človeku“. Encykliky Viac v hlavnom článku Zoznam encyklík Jána Pavla II. Cesty Pozri aj: Zoznam zahraničných ciest Jána Pavla II. Počas svojho pontifikátu Ján Pavol II. vykonal viac zahraničných ciest (vyše 100) ako všetci jeho predchodcovia dohromady. V súčte merali jeho cesty viac ako . Ak aj niektoré jeho cesty (ako napríklad do Spojených štátov a Svätej zeme) viedli na miesta, ktoré už predtým navštívil pápež Pavol VI., mnoho iných viedlo na miesta, ktoré žiadny pápež predtým nenavštívil. Stal sa prvým pápežom, ktorý vo svojej funkcii navštívil Spojené kráľovstvo, kde sa stretol s kráľovnou Alžbetou II., najvyššou predstaviteľkou anglikánskej cirkvi. Táto cesta bola skoro zrušená kvôli vojne o Falklandy, proti ktorej počas návštevy vystúpil. V dramatickom symbolickom geste si pokľakol v modlitbe vedľa canterburského arcibiskupa Roberta Runcia v Canterburskej katedrále, založenej Augustínom Canterburským. Počas svojich ciest mnohokrát ukázal svoju oddanosť Panne Márii, keď navštívil mnohé jej zasvätené chrámy ako Knock v Írsku, Fatima v Portugalsku, Guadalupe v Mexiku a Lurdy vo Francúzsku. Jeho verejné vystúpenia pritiahli masy ľudí, ako napríklad v roku 1979 vo Phoenix Parku v Dubline, kde sa zišlo jeden milión ľudí, čo bola štvrtina celej populácie ostrova. V roku 1984 sa Ján Pavol stal prvým pápežom, ktorý navštívil Portoriko. Zástavy boli kvôli nemu špeciálne vztýčené na Medzinárodnom letisku Luisa Muñoza Marína v San Juane, kde sa stretol s guvernérom Rafaelom Hernándezom Colónom a na Námestí Las Americas. Počas jeho návštevy Filipín a ich hlavného mesta Manila v januári 1995 mal byť na neho spáchaný atentát ako súčasť operácie Bojinka, masového teroristického útoku naplánovaného členmi Al-Káidy Ramzi Jusefom a Chalídom Šejkom Mohammedom. Samovražedný atentátnik preoblečený za kňaza mal v pláne sa odpáliť v momente, keď bude okolo prechádzať auto s pápežom, tak, aby ho tým výbuchom mohol usmrtiť. Deň pred plánovaným útokom sa vyšetrovatelia vedení Aida Fariscalom dostali do Jusefovho notebooku, kde našli plány na tento teroristický útok. Jusef bol o mesiac neskôr zatknutý v Pakistane, ale Chalid Šejk Muhammad nebol zadržaný až do roku 2003. Počas tejto filipínskej cesty pápež 15. januára 1995 vystúpil pred davom asi 4 – 5 miliónov ľudí v Luneta Park v Manile. V roku 1999 Ján Pavol II. navštívil Rumunsko a stretol sa s miestnymi predstaviteľmi ortodoxnej (pravoslávnej) cirkvi. Takže bol prvý pápež, ktorý navštívil krajinu s obyvateľstvom prevažne hlásiacim sa k ortodoxnej cirkvi od čias východnej schizmy v 11. storočí (1054). V roku 1999 Ján Pavol II. uskutočnil aj jednu z jeho početných návštev v Spojených štátoch a tentoraz celebroval omšu v St. Louis v Edward Jones Dome. Viac ako 104 000 ľudí sa zúčastnilo tejto omše, čo bolo najväčšie zhromaždenie vo vnútri budovy v histórii Spojených štátov. V roku 2000 sa stal prvým katolíckym pápežom, ktorý navštívil Egypt, kde sa stretol s koptským pápežom a Patriarchom alexandrijskej gréckej pravoslávnej cirkvi. V máji 2001 uskutočnil cestu po stopách svätého Pavla po Stredozemí. Cestoval z Grécka do Sýrie a na ostrov Malta. Počas tejto cesty bol prvým rímskym pápežom po vyše tisíc rokoch, ktorý navštívil Grécko, a vôbec prvým, ktorý vstúpil do islamskej mešity v Damasku. Navštívil mešitu Umajjovcov, o ktorej sa predpokladá, že je v nej pochovaný aj Ján Krstiteľ. Cesty na Slovensko Pápež Ján Pavol II. navštívil Slovensko celkom trikrát. Prvý raz prišiel v apríli 1990 (vtedy ešte v rámci ČSFR). Pápež priletel 22. apríla 1990 vrtuľníkom z Velehradu a odslúžil omšu na letisku vo Vajnoroch. V roku 1995 už zavítal na samostatné Slovensko, keď od 30. júna do 3. júla navštívil postupne významné mariánske pútnické miesta Šaštín, Nitru i Levoču. Okrem toho stihol absolvovať bohatý program - navštívil i Bratislavu, Košice, Prešov, Poprad, Vysoké Tatry, či Spišskú Kapitulu. 2. júla 1995 sa počas návštevy Prešova modlil Akatist k presvätej Bohorodičke. Vo svojom príhovore ocenil hrdinské mučeníctvo slovenskej gréckokatolíckej cirkvi a zároveň vyzval gréckokatolíkov, aby zostali verní svojej liturgii a duchovnosti. „Buďte vďační Bohu za bohatstvo, ktorým vás obdaroval a zostaňte verní darom, ktorými vás zahrnul. ... To sám Pán obdarúva svoju Cirkev bohatstvom foriem a jednotlivých tradícií. Preto kdekoľvek žijú katolíci byzantského obradu medzi veriacimi iného obradu, je povinnosťou všetkých usilovať sa o to, aby sa ani jedno z týchto "plies" neumenšovalo alebo dokonca zmizlo. ... Tým, ktorí z rozličných dôvodov stratili zmysel pre toto dedičstvo, pomôže na ceste k znovuobjaveniu viery, aby ju dobre poznali, aby ju mohli milovať a usilovali sa podľa nej každý deň žiť.“ Vyvrcholením jeho návštevy bolo slúženie svätej omše na púti na Mariánskej hore v Levoči 3. júla 1995, na ktorej sa zúčastnilo viac než 650 000 pútnikov, čo je najväčšia zaznamenaná akcia akéhokoľvek druhu v dejinách Slovenska. Tretia návšteva prebiehala od 11. do 14. septembra 2003, pričom pápež už bol limitovaný zhoršeným zdravotným stavom. Hlavným cieľom cesty bolo blahorečenie sestry Zdenky Schelingovej a biskupa Vasiľa Hopka. Postupne zavítal do Trnavy, Banskej Bystrice, Rožňavy a Bratislavy. Zúčastnil sa omší v katedrále sv. Jána Krstiteľa v Trnave, na Námestí SNP v Banskej Bystrici (za účasti 50 tisíc pútnikov) a na lúke pod kopcom Rákoš (so 170 000 pútnikmi). Cestu ukončil 14. septembra 2003 omšou v Petržalke blahorečením mučeníkov Schelingovej a Hopka. Pápež vyzval pred vstupom Slovenska do EÚ na prenesenie duchovných hodnôt dedičstva solúnskych bratov svätých Cyrila a Metoda, pretože Slovensko má Európe čo dať. Vzťah k iným náboženstvám Pápež Ján Pavol II. veľmi intenzívne cestoval a prichádzal do styku s rôznymi inými vierami. Stále sa s nimi snažil nájsť spoločný základ či už v doktrínach alebo dogmách. Zapísal sa do histórie svojimi kontaktami s Izraelom, modlením sa pri Múre nárekov v Jeruzaleme. Bol prvým rímskym pápežom, ktorý navštívil islamskú mešitu. Dalajláma, duchovný vodca tibetského budhizmu, navštívil pápeža 8-krát, viac ako ktorýkoľvek iný hodnostár. Pápež a Dalajláma často zdieľali podobné názory, pretože obaja vzišli z ľudí trpiacich pod komunistickou nadvládou. Tak pápež ako aj Dalajláma sú jediné dve osoby medzinárodného významu, ktoré nesú titul „Jeho svätosť.“ Vzťah k Židom Vzťah Katolíckej cirkvi k Židom sa počas pontifikátu Jána Pavla II. zlepšil. Veľmi často hovoril o vzťahu cirkvi k Židom. V roku 1979 sa stal prvým pápežom, ktorý navštívil koncentračný tábor Osvienčim v Poľsku. Krátko na to ako prvý novodobý pápež navštívil synagógu a to synagógu v Ríme. V marci 2000 pápež Ján Pavol II. navštívil pamätník holokaustu Jad va-Šem v Izraeli a dotkol sa toho pre Židov najposvätnejšieho, Múru nárekov v Jeruzaleme. V októbri 2003 Anti-Defamation League (ADL) zagratulovala pápežovi k vstupu do 25. roka jeho pápežstva. Dňa 18. januára 2005 na svojom poslednom verejnom stretnutí sa skupina 141 židovských predstaviteľov z celého sveta stretla s pápežom v Klementínskej sále Apoštolského paláca, aby mu poďakovala za všetko, čo spravil pre židovskú komunitu a pre Izrael. Gary Krupp, len siedmy Žid, ktorého Ján Pavol II. pasoval za rytiera Rádu svätého Gregora Veľkého, osobne poďakoval pápežovi za podporu Židom. 2. apríla 2005 ADL prehlásila, že Ján Pavol II. zaviedol revolúciu do katolícko-židovských vzťahov: „Viac zmien k lepšiemu sa uskutočnilo za posledných 27 rokov ako za 2000 rokov predtým“. Aj keď množstvo tém, ktoré rozdeľujú Židov a Vatikán, sa za posledných štyridsať rokov výrazne zmenšilo, stále existujú témy na vzájomnú diskusiu, a to ako v doktrinálnych otázkach, tak aj vo veci postoja Katolíckej cirkvi počas druhej svetovej vojny. Vzťah s východnou pravoslávnou cirkvou V máji 1999 Ján Pavol II. navštívil Rumunsko na pozvanie jeho blaženosti Teoctista, patriarchu Rumunskej pravoslávnej cirkvi. Bolo to po prvýkrát od východnej schizmy, udalosti, ktorá v roku 1054 rozdelila cirkev na východnú pravoslávnu a západnú rímskokatolícku, čo rímsky pápež navštívil krajinu s prevažne pravoslávnym obyvateľstvom. Pápeža pri príchode privítal patriarcha spolu s prezidentom Emilom Constantinescom. Patriarcha poznamenal, že: „Druhé milénium kresťanskej histórie sa začalo bolestivou ranou jednote cirkvi a na konci tohto milénia je vidieť reálnu snahu túto jednotu obnoviť.“ 9. mája pápež aj patriarcha navštívili spoločne bohoslužby celebrované tým druhým (pravoslávnu božskú liturgiu a rímskokatolícku omšu). Dav stoviek tisícov ľudí navštívilo tieto bohoslužby, ktoré sa konali na otvorenom priestranstve. Pápež povedal zhromaždeným: „Som tu medzi vami iba s túžbou po skutočnej jednote. Nie je to dávno, čo bolo nemysliteľné, aby rímsky biskup mohol navštíviť svojich rumunských bratov a sestry vo viere. Dnes po dlhej zime utrpenia a útlaku si konečne môžeme vymeniť bozky mieru a spoločne sa modliť k Pánovi.“ Veľká skupina rumunských pravoslávnych veriacich ukázala podporu myšlienke znovuzjednotenia. O dva roky neskôr, v roku 2001, sa Ján Pavol II. stal prvým pápežom po 1291 rokoch, ktorý navštívil Grécko. Návšteva vyvolala kontroverzie a pápež sa stretol s protestami a ignorovaním zo strany čelných predstaviteľov pravoslávnej cirkvi. Žiadny z nich ho neprišiel privítať. V Aténach sa pápež stretol s arcibiskupom Christodulom, hlavou Gréckej pravoslávnej cirkvi. Po súkromnom 30-minútovom stretnutí obidvaja verejne prehovorili. Christodulos prečítal list „13 prehreškov“ rímskokatolíckej cirkvi proti pravoslávnej cirkvi od Veľkej schizmy, vrátane drancovania Konštantínopolu križiakmi v roku 1204. Takisto povedal, že: „Až doteraz sme nepočuli ani jedno slovo ospravedlnenia“ za „nepríčetných križiakov v 13. storočí“. Pápež odpovedal, že: „Za prípady minulé a súčasné, keď synovia a dcéry katolíckej cirkvi páchali hriechy na svojich bratoch a sestrách z pravoslávnej cirkvi, dúfame v Božie odpustenie,“ za čo mu Christodulos okamžite zatlieskal. Ján Pavol tiež povedal, že vyplienenie Konštantínopolu je pre katolíkov zdrojom „hlbokej ľútosti“. Neskoršie sa Ján Pavol II. a Christodulos stretli na mieste, kde svätý Pavol udelil požehnanie aténskym kresťanom. Vydali spoločnú deklaráciu, hovoriac: „Musíme urobiť všetko, čo je v našich silách, aby spoločné kresťanské korene a duša ostali v Európe zachované.... Odsudzujeme všetky prejavy násilia, novoverstva a fanatizmu, ktoré sa konajú v mene náboženstva.“ Obidvaja predstavitelia sa potom spoločne pomodlili k Pánovi, prelomiac tak pravoslávne tabu modliť sa spolu s katolíkmi. Pápež sa počas návštevy vyhol zmienke o Cypre, ktorý je stále zdrojom napätia medzi týmito dvoma cirkvami. Ján Pavol II. navštívil aj ďalšiu väčšinovo pravoslávnu krajinu, Ukrajinu. Napriek chladnému privítaniu zo strany pravoslávnych povedal, že ukončenie schizmy je jedným z jeho najvrúcnejších želaní. Čo sa týka vzťahov so Srbskou pravoslávnou cirkvou, pápež Ján Pavol II. sa nemohol vyhnúť kontroverznej náklonnosti chorvátskeho katolíckeho kléru k ustašovskému režimu v Chorvátsku počas druhej svetovej vojny. V roku 1998 blahorečil Aloysiusa Stepinaca, chorvátskeho záhrebského arcibiskupa vo vojnových časoch, ktorý bol vnímaný negatívne tými, čo verili v jeho aktívnu spoluprácu s ustašovským fašistickým režimom Anteho Paveliča. 22. júna 2003 navštívil mesto Banja Luka v Bosne a Hercegovine, v ktorom pred vojnou v rokoch 1992 – 1995 bývali mnohí katolíci, ale odvtedy je väčšinovo pravoslávne. Slúžil omšu v kláštore Petrićevac, na mieste, ktoré bolo počas druhej svetovej vojny ale aj juhoslovanskej vojny kontroverzné a krízové. Katolíci v Bielorusku (najmenej 10 – 15 % obyvateľstva) dúfali, že pápež navštívi aj ich krajinu a on to mal aj v úmysle. Odpor Ruskej pravoslávnej cirkvi a bieloruského prezidenta Alexandra Lukašenka mu to však neumožnil. Pápež často počas svojho pontifikátu spomínal, že jeho veľkým snom je navštíviť Rusko. Vykonal mnoho pokusov ako vyriešiť problémy, ktoré sa počas stáročí nahromadili medzi katolíckou cirkvou a Ruskou pravoslávnou cirkvou, napríklad v auguste 2004 vrátil ruskej cirkvi kazaňskú ikonu Matky Božej. Na druhej strane ale ekumenizmu s Ruskou pravoslávnou cirkvou aj veľmi uškodil, keď 11. februára 2002 bez akejkoľvek predošlej komunikácie s pravoslávnymi zriadil na území Ruska štyri rímskokatolícke diecézy (dovtedy tam nebola ani jedna). Ruská pravoslávna cirkev to vnímala ako expanziu na svoje tradičné územie. Negatívna bola aj skutočnosť, že dvaja z biskupov boli poľského pôvodu. Pravoslávna cirkev nezdieľala jeho túžbu dávajúc vyhlásenia ako: „Otázka návštevy pápeža v Rusku nie je spojená s problémami medzi cirkvami, ktoré je nereálne vyriešiť, ale s vrátením mnohých svätých predmetov, ktoré boli z Ruska ukradnuté.“ (Vsevolod Čaplin). Napriek tomu, že Ján Pavol II. precestoval viac ako 100 krajín, navštíviť Rusko mu nebolo súdené. Niektorí pozorovatelia to považujú za jeden z jeho najväčších neúspechov. Hovorí sa, že prezident Vladimir Putin sa nezúčastnil na pápežovom pohrebe, lebo mu patriarcha Alexej II., hlava Ruskej pravoslávnej cirkvi, povedal, aby nešiel. Ospravedlnenia 31. októbra 1992 sa ospravedlnil za prenasledovanie talianskeho filozofa a vedca Galilea Galileiho v súdnom procese vedenom rímskokatolíckou cirkvou v roku 1633. 9. augusta 1993 sa ospravedlnil za účasť Katolíckej cirkvi na obchode s otrokmi. V máji 1995 v Česku prosil o odpustenie za úlohu, ktorú cirkev zohrala v náboženskej vojne proti reformácii. 10. júla 1995 poslal list „všetkým ženám“ s ospravedlnením za to, že cirkev bola proti právam žien a za historické znevažovanie žien. 16. marca 1998 sa ospravedlnil za nečinnosť a mlčanie rímskokatolíckej cirkvi počas holokaustu. 18. decembra 1999 sa ospravedlnil za popravu Jana Husa v roku 1415. Počas verejného ospravedlnenia 12. marca 2000 poprosil o odpustenie za hriechy katolíkov v minulosti, za násilie „na právach národnostných skupín a jednotlivcov a za opovrhovanie ich kultúrou a náboženskými tradíciami.“ 4. mája 2001 sa ospravedlnil patriarchovi Konštantínopolu za štvrtú križiacku výpravu v roku 1204. 22. novembra 2001 sa cez internet ospravedlnil za hrubé zaobchádzanie misionárov k domorodému obyvateľstvu v Južnom Pacifiku. Sociálne a politické postoje Ján Pavol II. bol, čo sa týka doktrín a vecí súvisiacich s pôrodnosťou a postavením žien, považovaný za konzervatívneho. Listy týkajúce sa ľudskej sexuality, nazývané Teológia tela, sú rozšírením meditácií o prirodzenej mužskosti a ženskosti, ktorá vedie k láske a k sexu. Tieto učenia reprezentujú zásadný vývoj v katolíckom učení o sexe. Ohľadom interrupcií pápež napísal: „Stále existuje legálne zabitie ľudskej bytosti, ktorá má vedomie, ale ešte nie je narodená. A v dnešných časoch hovoríme o zabití, ktoré je umožnené ničím menším, než demokraticky zvoleným parlamentom, ktorý je považovaný za pokrokový výdobytok spoločnosti a celého ľudstva.“ Bol kritický k liberálnej teológii, ktorá skôr kopíruje liberálnu politiku na úkor duchovnej liberalizácie. V roku 1995 v encyklike Evangelium Vitae (Evanjelium života) znova presadil za hlavnú hodnotu cirkvi ľudský život. Rozšíril ju tiež o odsúdenie interrupcie, eutanázie a o všetky použitia trestu smrti, čo označil ako súčasti „kultúry smrti“, ktorá prenikla do moderného sveta. Jeho postoje k vojne, trestu smrti, k odpusteniu dlhov pre rozvojové krajiny a k chudobe sú označované ako liberálne, čo ukazuje, že je niekedy ťažké označiť náboženských vodcov ako „konzervatívnych“ či „liberálnych“. Pápež, ktorý nastúpil do úradu v čase, keď Sovietsky zväz kontroloval jeho rodnú krajinu Poľsko, ako aj zvyšok Východnej Európy, bol tvrdý kritik komunizmu a ponúkal spoluprácu v boji za zmenu, napríklad poľskému hnutiu Solidarita. Sovietsky vodca Michail Gorbačov raz povedal, že pád železnej opony by bez Jána Pavla II. bol nemožný . Tento pohľad zdieľali mnohí ľudia v postkomunistických štátoch, americký prezident Ronald Reagan, ako aj hrdinovia zodpovední za ukončenie komunistického útlaku. V neskorších rokoch pápež kritizoval aj niektoré extrémne verzie korporátneho kapitalizmu. V roku 2000 verejne podporil kampaň za odpustenie afrického dlhu vedenú írskymi rockovými hviezdami Bobom Geldofom a Bonom. V tom čase bolo zverejnené, že nahrávanie pesničiek U2 bolo neustále prerušované pápežovými telefonátmi. V roku 2003 sa Ján Pavol II. stal prominentným kritikom americkej invázie do Iraku. Poslal svojho „ministra mieru“, Pío kardinála Laghiho na rozhovory s prezidentom Spojených štátov Georgeom Bushom, aby vyjadril svoj odpor voči tejto vojne. Ján Pavol II. povedal, že to musí byť na pleciach OSN, ako vyriešiť medzinárodný konflikt diplomatickou cestou, a že jednostranná agresia je zločin voči mieru a porušenie medzinárodného práva. Pri vyjednávaniach s Európskou úniou o novej ústave v roku 2003 a 2004, sa vatikánskym predstaviteľom nepodarilo presadiť zmienku o „kresťanskom dedičstve“, čo bol jeden z cieľov, ktoré si želal pápež. Pápež bol tiež jedným z hlavných kritikov homosexuálnych manželstiev. Vo svojej poslednej knihe, Pamäť a identita, Ján Pavol II. opisuje „nátlak“ na Európsky parlament, aby nepovolil homosexuálne manželstvo. Agentúra Reuters citovala pápeža: „Je legitímne a nevyhnutné opýtať sa seba samého, či to nie je časť novej diabolskej ideológie, možno viac vnútornej a skrytej, ktorá skúša postaviť proti sebe ľudské práva proti rodine a proti človeku.“ Pápež tiež kritizoval transsexualitu a zmenu pohlavia ľudí. Kongregácia za doktrínu viery, ktorej predsedá, ich označila za ľudí s „mentálnymi patológiami“. Kritika Napriek veľkej popularite, si vyslúžil Ján Pavol II. aj veľa kritiky. Jedna z nich sa týkala toho, že vďaka opozícii voči komunizmu podporoval pravicových diktátorov. Ján Pavol II. sa príležitostne stretol s diktátormi, ako napríklad Augusto Pinochet z Čile. Niektorí toto stretnutie interpretovali ako podporu Pinochetovi, podľa iných Ján Pavol II. pri stretnutí žiadal od Pinocheta obnovu demokracie. Pri stretnutí bol Ján Pavol II. vmanévrovaný Pinochetovým okolím do spoločnej fotografie. Ďalšia kritika sa týka toho, že údajne súhlasil s Píom kardinálom Laghim, ktorý podľa kritikov podporoval „špinavú vojnu“ v Argentíne. Tiež bol kritizovaný za podporu spoločnosti Opus Dei a kanonizáciu jej zakladateľa, Josemaría Escrivu. Niektorí kritici vravia, že Opus Dei je v podstate kult operujúci vo vnútri cirkvi. Ján Pavol II. videl túto organizáciu ako súčasť širšieho návratu cirkvi k základným kresťanským princípom. Okrem Escrivu aj niekoľko ďalších svätorečení a blahorečení vyvolalo kritické ohlasy, pretože dotyční údajne podporovali fašistické politické strany. Pápežovi zástancovia oponovali, že tieto tvrdenia sú nepravdivé. Ďalšia kritika sa zameriavala na jeho presvedčenia. Obzvlášť kritizované boli jeho presvedčenia o úlohách pohlaví a sexuality. Niektoré feministky kritizovali jeho postoj o postavení žien a aktivisti za práva homosexuálov nesúhlasili s jeho formuláciou cirkevnej pozície, že homosexuálne túžby sú „objektívne postihnutie“ a obzvlášť s nesúhlasom so sobášmi osôb rovnakého pohlavia. Pre mnohých bol mimoriadne kontroverzný jeho postoj k ochrane pred počatím. Ján Pavol II. podporoval tradičné katolícke učenie a veril, že neoddeliteľnou súčasťou sexu je rozmer plodnosti. Preto argumentoval, že používanie umelých antikoncepčných prostriedkov, ktoré plodnosť zo sexu vylučujú a redukujú ho len na telesný pôžitok, je nemorálnym činom. Mnoho ľudí nesúhlasilo s týmto postojom, ale dokonca aj niektorí z tých, čo súhlasili, navrhovalo, že je nepraktické zavrhovanie používanie kondómov v dobe, keď sa šíri sexuálne prenosné ochorenie AIDS. Oddelené, ale príbuzné tvrdenie je, že administratíva Jána Pavla II. rozširovala nepotvrdené presvedčenie, že kondómy nebránia šíreniu HIV. Mnohí kritici ho obviňovali z rozširovania epidémie AIDS v Afrike a ale aj inde. Na druhej strane jeho podporovatelia hovoria, že pápežovo zdôrazňovanie abstinencie a vernosti bolo v skutočnosti veľmi účinné v boji proti AIDS, ako sa ukázalo napríklad v Ugande, kde za to viedol kampaň. Ján Pavol II. bol niekedy kritizovaný za spôsob, akým viedol cirkev. Vyčítali mu, že nekonal dostatočne rýchlo pri škandáloch sexuálneho zneužívania v Katolíckej cirkvi. Tiež bol kritizovaný za centralizáciu moci späť do Vatikánu po skoršej decentralizácii pápeža Jána XXIII. Preto bol označovaný niektorými za striktného autokrata, ktorý neakceptoval opozíciu v cirkvi a postupoval autoritatívne voči svojim kritikom. Ako hlavný príklad tejto kritiky sa označuje exkomunikácia otca Tissa Balasuriya. Popri všetkej kritike vedenej z pozície požiadaviek priblížiť cirkev súčasnému svetu, tradicionalistickí katolíci sa vehementne dožadovali povolenia alebo návratu k tzv. tridentskej liturgii a prípadne aj popretia reforiem zavedených 2. vatikánskym koncilom. Niektorí prešli na pozície sedevakantizmu, kým ďalší zotrvali pod vedením Jána Pavla II., ale ostro ho kritizovali, že nie je dosť konzervatívny. Napokon používanie tzv. tridentskej omše povolil až jeho nástupca Benedikt XVI. Jánovi Pavlovi II. sa vyčíta aj to, že diskriminoval východné katolícke cirkvi. Najčastejšie sa spomína vnucovanie celibátu v USA, Kanade, Austrálii a inde (napr. pri schvaľovaní CCEO neodstránil diskriminačnú klauzulu, ktorá umožňuje vatikánskej kúrii východným katolíkom na istých územiach vnútiť celibát). Druhou vážnou skutočnosťou je, že ním schválený Kódex a niektoré ďalšie opatrenia znemožňujú východným katolíckym cirkvám zakladať cirkevné štruktúry (t. j. organizovať pastoračnú starostlivosť pre svojich veriacich) mimo tzv. kanonického teritória. Osobitne vážny bol tento konflikt v Indii, kde neumožnil Sýrsko-malabarskej katolíckej cirkvi založiť eparchie mimo oblasti Kérala (južná India), resp. ich podriadil latinským biskupom, čím podporoval silnú latinizáciu východných katolíkov v Indii. Hroziacu schizmu státisícov východných katolíkov sa napokon podarilo zažehnať. Budovanie cirkevných štruktúr východných katolíckych cirkví mimo ich tzv. kanonického teritória podriadil súhlasu miestnej rímskokatolíckej hierarchie, čo sa tiež považuje za diskrimináciu. Praktickým dôsledkom sú veľké pastoračné problémy najmä v západnej Európe, kam sa za prácou sťahuje množstvo východných katolíkov z Rumunska, Ukrajiny, Blízkeho východu... Tento problém pálčivo pretrváva aj v súčasnosti. Tiež sa mu vyčíta, že sa neospravedlnil východným katolíkom za desaťročia násilnej latinizácie a diskriminácie zo strany Ríma a rímskokatolíckej cirkvi. Zo strany konzervatívnych katolíkov sa mu často vyčíta, že sa modlil s predstaviteľmi nekresťanských náboženstiev, navštívil mešitu a pobozkal Korán a pod., čím dal jednak vzor náboženskému indiferentizmu a hlavne prejavil úctu iným božstvám, ktoré nie sú totožné s Bohom kresťanov, čím sa previnil proti 1. prikázaniu Desatora. V tejto súvislosti sa mu vyčíta najmä účasť na medzináboženských stretnutiach v Assisi. Niektorí to dokonca označujú za apostázu (odpad) od viery. Niekedy sa mu tiež vyčíta, že kvôli svojim zahraničným cestám a iným mnohostranným aktivitám zanedbával kúriu, ktorá sa podľa niektorých dostala do istého úpadku. Katolícka cirkev na Slovensku Vymenovania nových biskupov 12. júl 1979 – Jozef Tomko vymenovaný za generálneho sekretára Biskupskej synody v Ríme a titulárneho arcibiskupa sídla Doclea 13. október 1980 – Michael Rusnak CSsR vymenovaný za eparchu Torontskej slovenskej gréckokatolíckej eparchie v Kanade 18. december 1982 – Dominik Hrušovský vymenovaný za titulárneho biskupa sídla Tubia 16. marec 1985 – Dominik Kaľata SJ vymenovaný za titulárneho biskupa sídla Semta 25. máj 1985 – Jozef Tomko kreovaný za kardinála 27. máj 1985 – Jozef Tomko vymenovaný za prefekta Kongregácie pre evanjelizáciu národov v Ríme 12. marec 1987 – Jozef Viktor Adamec vymenovaný za diecézneho biskupa diecézy Altoona-Johnstown v USA 19. máj 1988 – Ján Sokol vymenovaný za titulárneho biskupa sídla Luna 26. júl 1989 – Ján Sokol vymenovaný za arcibiskupa metropolitu Trnavskej arcidiecézy 26. júl 1989 – František Tondra vymenovaný za diecézneho biskupa Spišskej diecézy 21. december 1989 – Ján Hirka vymenovaný za eparchu Prešovskej gréckokatolíckej eparchie 6. február 1990 – Ján Chryzostom Korec SJ vymenovaný za diecézneho biskupa Nitrianskej diecézy 14. február 1990 – Rudolf Baláž vymenovaný za diecézneho biskupa Banskobystrickej diecézy 14. február 1990 – Alojz Tkáč vymenovaný za diecézneho biskupa Košickej diecézy 14. február 1990 – Eduard Kojnok vymenovaný za diecézneho biskupa Rožňavskej diecézy 17. marec 1990 – Vladimír Filo vymenovaný za pomocného biskupa Trnavskej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Thucca v Mauretánii 17. marec 1990 – Dominik Tóth vymenovaný za pomocného biskupa Trnavskej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Ubaba 30. jún 1990 – Giovanni Coppa vymenovaný za apoštolského nuncia v Československej republike 18. august 1990 – Ján Bukovský SVD vymenovaný za apoštolského nuncia v Rumunsku a titulárneho arcibiskupa sídla Tabalt 12. január 1991 – Peter Dubovský SJ vymenovaný za pomocného biskupa Banskobystrickej diecézy a titulárneho biskupa sídla Carcabia 28. jún 1991 – Ján Chryzostom Korec SJ kreovaný za kardinála 13. júl 1991 – František Rábek vymenovaný za pomocného biskupa Nitrianskej diecézy a titulárneho biskupa sídla Catrum 11. január 1992 – Milan Chautur CSsR vymenovaný za pomocného biskupa Prešovskej gréckokatolíckej eparchie a titulárneho biskupa sídla Cresima 4. jún 1992 – Andrej Imrich vymenovaný za pomocného biskupa Spišskej diecézy a titulárneho biskupa sídla Castellum Titulianum 17. december 1992 – Dominik Hrušovský vymenovaný za pomocného biskupa Trnavskej arcidiecézy 28. december 1992 – Bernard Bober vymenovaný za pomocného biskupa Košickej diecézy a titulárneho biskupa sídla Vissalsa 1. január 1993 – Giovanni Coppa vymenovaný za apoštolského nuncia v Slovenskej republike 2. marec 1994 – Luigi Dossena vymenovaný za apoštolského nuncia v Slovenskej republike 20. december 1994 – Ján Bukovský SVD vymenovaný za apoštolského nuncia v Ruskej federácii 31. marec 1995 – Ján Sokol vymenovaný za arcibiskupa a metropolitu Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy 31. marec 1995 – Alojz Tkáč vymenovaný za arcibiskupa a metropolitu Košickej arcidiecézy 15. apríl 1996 – Dominik Hrušovský vymenovaný za apoštolského nuncia v Bielorusku a titulárneho arcibiskupa sídla Tubia 21. február 1997 – Milan Chautur CSsR vymenovaný za apoštolského exarchu Košického gréckokatolíckeho exarchátu 11. jún 1997 – Jozef Zlatňanský vymenovaný za sekretára Stálej interdikateriálnej komisie pre východnú Európu v Ríme a titulárneho biskupa sídla Mons Faliscus 19. jún 1998 – Štefan Vrablec vymenovaný za pomocného biskupa Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Thasbalta 22. júl 1999 – Marián Chovanec vymenovaný za pomocného biskupa Nitrianskej diecézy a titulárneho biskupa sídla Maxita 28. august 1999 – Tomáš Galis vymenovaný za pomocného biskupa Banskobystrickej diecézy a titulárneho biskupa sídla Bita 2. december 2000 – John Stephen Pazak CSsR vymenovaný za eparchu Torontskej slovenskej gréckokatolíckej eparchie v Kanade 8. február 2001 – Henryk Józef Nowacki vymenovaný za apoštolského nuncia v Slovenskej republike a titulárneho arcibiskupa sídla Blera 23. október 2001 – Jozef Tomko vymenovaný za predsedu Pápežského komitátu pre Medzinárodné eucharistické kongresy 28. jún 2002 – Štefan Sečka vymenovaný za pomocného biskupa Spišskej diecézy a titulárneho biskupa Sita 12. november 2002 – Milan Šášik CM vymenovaný za apoštolského administrátora Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie na Ukrajine a titulárneho biskupa sídla Bononia 23. november 2002 – Vladimír Filo vymenovaný za biskupa-koadjútora Rožňavskej diecézy 11. december 2002 – Ján Babjak SJ vymenovaný za eparchu Prešovskej gréckokatolíckej eparchie 20. január 2003 – František Rábek vymenovaný za ordinára Ozbrojených síl a Ozbrojených zložiek Slovenskej republiky 24. apríl 2003 – Ladislav Hučko vymenovaný za apoštolského exarchu Pražského gréckokatolíckeho exarchátu v Česku a titulárneho biskupa sídla Horaea 26. február 2004 – Stanislav Stolárik vymenovaný za pomocného biskupa Košickej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Barica 2. apríl 2004 – Stanislav Zvolenský vymenovaný za pomocný biskup Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Nova Sinna 2. apríl 2004 – Ján Orosch vymenovaný za pomocného biskupa Bratislavsko-trnavskej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Semina 24. apríl 2004 – Ján Eugen Kočiš vymenovaný za pomocného biskupa Pražského gréckokatolíckeho exarchátu v Česku a titulárneho biskupa sídla Abrittum Biskupské svätenia slovenských biskupov v Ríme 15. september 1979 – Jozef Tomko, generálny sekretár Biskupskej synody v Ríme a titulárny arcibiskup sídla Doclea 6. január 1983 – Dominik Hrušovský, titulárny biskup sídla Tubia 6. január 2003 – Ján Babjak SJ, eparcha Prešovskej gréckokatolíckej eparchie 6. január 2003 – Milan Šášik CM, apoštolský administrátor Mukačevskej gréckokatolíckej eparchie na Ukrajine a titulárny biskup sídla Bononia Význam vo funkcii pápeža Bol jedným z najaktívnejších účastníkov druhého vatikánskeho koncilu, ktorý vyjadroval optimizmus i ilúzie šestdesiatych rokov 20. storočia. Nálada však neprežila rok 1968, kritický tak pre cirkev, ako aj pre svetskú spoločnosť, kedy pápež Pavol VI. odmietol zrušiť cirkevný zákaz umelej antikoncepcie a znovu ju odsúdil encyklikou Humanae vitae. Pre cirkev, ako aj pre svet mimo nej, boli sedemdesiate roky obdobím rozčarovania, klesajúcej účasti na bohoslužbách, upadajúcej autority, trpkých vnútorných rozporov a slabnúcej viery, kedy tisíce kňazov opustilo svoje povolanie. Typickým príkladom sú jezuiti, najväčší a najvplyvnejší z rehoľných rádov cirkvi. Pri začiatku vatikánskeho koncilu ich bolo 36 000, dvojnásobok oproti 20. rokom. V druhej polovici 60. rokov začal ich počet klesať, v sedemdesiatych rokoch sa stenčil na tretinu a počet študentov a novicov sa znížil zo 16 000 len na 3 000. Ján Pavol bol propagátorom nového realistického prístupu, konzervatizmu a návratu k autorite, čo všetko charakterizovalo prechod sedemdesiatych rokov do osemdesiatych. Zaslúžil sa o obnovu tradičného katolicizmu. Zahraničné cesty sa stali neoddeliteľnou súčasťou jeho pontifikátu. „Ján Pavol Veľký“ Od smrti Jána Pavla II. veľa duchovných z Vatikánu, vrátane Angela kardinála Sodana vo svojej písanej verzii kázne na zádušnej omši, hovoria o zosnulom pápežovi ako o Jánovi Pavlovi Veľkom. Talianske noviny Corriere della Sera ho dokonca nazvali „Najväčší“. Titul „Veľký“ dosiaľ nosia iba traja pápeži z prvého tisícročia, Lev Veľký, Gregor Veľký a Mikuláš Veľký. Znalci cirkevného práva tvrdia, že neexistuje oficiálny proces pre uznanie pápeža za „Veľkého“; titul sa získava na základe všeľudového a kontinuálneho používania. Blahorečenie a kanonizácia Takmer okamžite po jeho smrti sa začali ozývať hlasy volajúce po čo najskoršom vyhlásení Jána Pavla II. za svätého a to tak medzi katolíckou hierarchiou, ako aj medzi veriacimi. Už na jeho pohrebe v Ríme viacerí veriaci držali transparenty s talianskou výzvou „Santo Subito“ (ihneď svätý). Tisícky veriacich zhromaždených na Námestí sv. Petra skandovali túto výzvu spolu s jeho menom v taliančine „Giovanni Paolo“ počas pohrebu. Joseph kardinál Ratzinger, ktorý celebroval svätú omšu, ukončil svoju homíliu slovami: „Môžeme si byť istí, že náš milovaný pápež teraz stojí v Božom okne, pozerá sa na nás a žehná nám.“ Toto svoje presvedčenie o tom, že Ján Pavol II. je už dnes v spoločenstve svätých u Boha, vyjadril kardinál Ratzinger, už ako pápež Benedikt XVI., veľmi rýchlo po svojom zvolení za nástupcu Jána Pavla II. Už 9. mája 2005 rozhodol neaplikovať pravidlo o päťročnej čakacej dobe po smrti, ktorá musí predchádzať procesu beatifikácie a kanonizácie. Kanonizácii, teda vyhláseniu za svätého, predchádza vyhlásenie za blahoslaveného, a vyžaduje, aby bol kandidátovi pripísaný aspoň jeden zázrak. O prvom prípade zázraku pripisovanom Jánovi Pavlovi II. sa začalo diskutovať v Mexiku hneď po jeho smrti. V mexickej diecéze Zacatecas sa pripisuje uzdravenie dieťaťa príhovoru pápeža Jána Pavla II. Diecéza potvrdila, že o tomto prípade existujú dokumenty. Ide o Josého Herona Badilla, v čase smrti Jána Pavla II. 19-ročného. Ako 4-ročného ho postihla mimoriadne ťažká forma leukémie. Keď pápež Ján Pavol II. navštívil v roku 1990 Zacatecas, išli rodičia s týmto dieťaťom na letisko. Pomocou známych z biskupského ordinariátu dostali miesto v prvom rade. Pápež vzal dieťa do rúk, pobozkal ho a povedal mu, aby vypustilo holubicu, ktorú držalo v rukách. Táto scéna je zachytená na fotografii, ktorú vtedajší biskup a súčasný kardinál Javier Lozano Barragán neskôr ukázal v Ríme pápežovi. Porozprával mu, že to chudé dieťa na obrázku po stretnutí s ním zrazu vyzdravelo. Pre rodičov nebolo pochybností, že išlo o „zázrak pápeža“. Lekári im predtým nedávali ani najmenšiu nádej, že by ich syn mohol prežiť. Rozhodnutie Benedikta XVI. sa stretlo u rímskych duchovných s dlhotrvajúcimi ováciami. Oznámenie urýchlenia procesu svätorečenia sa zhoduje s 24. výročím dňa, keď sa Turek Ali Ağca pokúsil na Námestí sv. Petra spáchať na Jána Pavla II. atentát. Jána Pavol II. bol blahorečený 1. mája 2011. na námestí sv. Petra a Pavla vo Vatikáne. Pápež Benedikt XVI. stanovil sviatok bl. Jána Pavla II. v celej katolíckej cirkvi na 22. október – na výročie prevzatia pápežského úradu (1978). Pápež František oznámil na riadnom verejnom konzistóriu 30. septembra 2013 vo Vatikáne presný dátum svätorečenia blahoslaveného pápeža Jána Pavla II. a tiež jeho predchodcu blahoslaveného pápeža Jána XXIII. Slávnosť svätorečenia stanovil na Druhú veľkonočnú nedeľu – Nedeľu Božieho milosrdenstva 27. apríla 2014. Rôzne Arcibiskup Stanisław Dziwisz bol pápežov osobný sekretár a spoločník. Bol vysvätený v roku 1963 biskupom Wojtyłom, stal sa druhým sekretárom arcibiskupa Wojtyłu v roku 1966 a hneď nato prvým sekretárom. Bol vysvätený za biskupa Jánom Pavlom II. v 1998. Vo svete sú mu už zasvätené mnohé katolícke chrámy. Na Slovensku je to napr. Kostol sv. Jána Pavla II. v miestnej časti Čierna Voda, ktorá je súčasťou obce Chorvátsky Grob v Bratislavskom samosprávnom kraji. V decembri 2020 Jánovi Pavlovi udelila Bratislava čestné občianstvo. Referencie Iné projekty Externé odkazy Ján Pavol II. na oficiálnej stránke Svätej Stolice vatican.va Dokumenty a encykliky Jána Pavla II. na oficiálnej stránke Konferencie biskupov Slovenska kbs.sk Poľskí pápeži Poľskí kardináli Arcibiskupi Krakovskej arcidiecézy Poľskí katolícki svätci Katolícki teológovia 20. storočia Poľskí teológovia Poľskí spisovatelia Poľskí filozofi Rímskokatolícki filozofi Antikomunisti Polygloti Filozofi 20. storočia Osobnosti roka časopisu Time Druhý vatikánsky koncil Nositelia Presidential Medal of Freedom Absolventi Uniwersytet Jagielloński Vyučujúci na Jagelovskej univerzite Kanonizovaní pápežom Františkom Blahorečení Benediktom XVI. Osobnosti na poľských bankovkách Osobnosti na argentínskych poštových známkach Osobnosti na brazílskych poštových známkach Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach Osobnosti na čilských poštových známkach Osobnosti na izraelských poštových známkach Osobnosti na nemeckých poštových známkach Osobnosti na poľských poštových známkach Osobnosti na rumunských poštových známkach Osobnosti na slovenských poštových známkach Osobnosti na talianskych poštových známkach


source: wikipedia

text: Arthur Schopenhauer (* 22. február 1788, Gdansk, Poľsko – † 21. september 1860, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko) bol nemecký filozof, ktorý za podstatu sveta pokladal vôľu. Názory a učenie Arthur Schopenhauer je významným mysliteľom 19. storočia, ktorý do filozofickej tradície vnáša telesnosť a vďaka tomu i nový originálny princíp vôle, ktorý podľa Schopenhauera spočíva v základe sveta. Schopenhauer na jednej strane zostáva idealistom (svet nie je ničím iným, než mojou predstavou, objektom pre subjekt, názorom pre nazerajúceho), na strane druhej však svet poznávame ešte ako vôľu, neustále a temné pudenie k životu, ktoré sa realizuje bez ohľadu na to, či je alebo nie je v našej predstave. Schopenhauer je tiež významným filozofom umenia a umeleckej tvorby spočívajúcej v špeciálnom nadaní umeleckého génia a provokatívnym mysliteľom ľudského jednania a etiky odvodenej z iracionálneho princípu vôle. Jeho hlavnými inšpiráciami boli Immanuel Kant, na ktorého kriticky nadväzuje, učenie o platónskych ideách a texty Véd a Upanišád z indickej tradície, ktoré prvýkrát vychádzajú v nemčine práve za jeho života. Schopenhauer je mysliteľom veľkého filozofického systému, ktorý začína svojou dizertáciou v r. 1813 a rozvíja v hlavnom diele Svet ako vôľa a predstava (prvé vydanie v r. 1818), ktoré rozširuje, kultivuje a doplňuje bez akýchkoľvek výraznejších revízií až do konca svojho života. Schopenhauerova dizertácia O štvorakom koreni vety o dostatočnom dôvode:Súbor významových útvarov (objektov) sa člení na štyri triedy. Prvou triedou sú názorné empirické predstavy, ktorých formami sú čas a priestor. Táto trieda predstáv/objektov podlieha zásade dostatočného dôvodu vo forme zákona kauzality (principium rationis sufficientis fiendi). Druhú triedu významových útvarov/objektov tvoria pojmy alebo abstraktné predstavy, ktoré zasa podliehajú zásade dostatočného dôvodu v podobe zásady dostatočného dôvodu poznania (principium rationis sufficientis cognoscendi). Tretiu triedu predstáv tvoria nazeracie formy čas a priestor, ktoré podliehajú zásade dostatočného dôvodu bytia (principium rationis sufficientis essendi). Štvrtú triedu tvoria bezprostredné objekty vnútorného zmyslu, ktoré sa riadia zásadou dostatočného dôvodu vo forme zásady dostatočného dôvodu konania alebo zákona motivácie (principium rationis sufficientis agendi). Za sféru týchto významových útvarov (predstáv, objektov), ktoré Schopenhauer súborne označuje ako svet (svet je moja predstava), sa podľa jeho názoru rozumom nedá dostať, pretože poznávajúc prostredníctvom predstáv sa nikdy nemôžeme dostať za predstavu. Hlavné dielo Svet ako vôľa a predstava: „Podobne ako svet je len mojou predstavou, snom, šaľbou a mámením, je aj priestor sveta i časový priebeh diania iba priestorom a časom mojej mysle.“ Napriek tomu, že vec osebe pokladá Schopenahuer za neprístupnú rozumu, považuje ju za vôľu chápanú ako slepý pud. Jedným z podnetov k takémuto chápaniu veci osebe je podľa neho introspekcia: človek si totiž bezprostredne uvedomuje seba nielen ako predstavujúci subjekt, ale aj ako pudenie vôle. Bezprostredné uvedomenie si nášho chcenia je cestou k tomu, aby sme si uvedomili vôľu ako vec osebe, ktorá preniká celou prírodou i každou jednotlivinou. Prejavuje sa v každej slepo pôsobiacej prírodnej sile i v uváženom konaní človeka. Vôľa sa prejavuje v neživej prírode ako sila, v živej prírode ako pud. Podstata sveta sa vôľou nazýva podľa jej najdokonalejšieho prejavu (objektivizácie), t. j. najzreteľnejšieho, najrozvinutejšieho, poznaním bezprostredne osvetleného. Rozum si pudovú tendenciu, vôľu uvedomuje, avšak nikdy ju nedokáže ovládnuť. Jediné, čo na samom vrchole ľudskosti sa dá dosiahnuť, je popretie tejto slepej, neovládateľnej vôle, pudu, a tým buď anihilácia života alebo nezainteresovaný, číro nazeravý postoj umelca. Slepá vôľa si v človeku rozsvietila svetielko vedomia, ktorým si osvetľuje bezmernosť utrpenia a otvára cestu k jeho ukončeniu vedomým poprením vôle, asketickým odmietnutím života, zrieknutím sa ďalšieho rozmnožovania sa, a tým aj neustáleho rozmnožovania reťazca utrpenia, ktorým je náš život. Existujú dve cesty, ktorými sa človek môže oslobodiť z neutíchajúceho kolobehu chcenia a presýtenia, honby a utrpenia. Askéza je cestou, ktorou dokáže ísť iba svätec a ktorá je veľmi zriedkavá. Druhá cesta, práve tak výnimočná, je tá, ktorou ide génius - filozof alebo umelec. Ten sa neoslobodzuje askézou, lež dočasným povznesením sa až k nazeraniu ideí, ktoré nie je spojené s túžbou a znamená dočasné uspanie slepého túženia v nezainteresovanosti. Umenie môže niektorým vnímavým ľuďom priniesť dokonca dočasný, slepou vôľou neskalený pôžitok číreho nazerania, i keď nie v takej miere ako tvorcovi-géniovi. Predmetom poznania sú iba predstavy, poznanie nikdy nedospeje k podstate vecí. Výnimkou je sám človek, ktorý je vo svojej podstate vôľou a zároveň má vedomie seba samého - toto sebauvedomenie je poznaním vlastnej podstaty. Zvonkajštenou vôľou človeka je jeho telo a vôľa je zvnútorneným telom. Ak je ľudské telo - tak ako každá iná vec vo vesmíre - materiálnym predmetom, potom celý vesmír je len vonkajším prejavom (objektiváciou) vôle ako chcenia prejavujúceho sa v prírode. Svet je teda vôľou i predstavou. Vôľa spočíva vo veciach a prejavuje sa v rozličných podobách (prírodné sily), ale úplné sebauvedomenie dosahuje až v človeku, ktorého mozog je vôľou myslenia a myslenie prejavením sa vôle v mozgu. Vo svete prírody sa vôľa derie k životu a jestvovaniu a ku všetkému, čo tomuto jestvovaniu slúži. Len človek je schopný vymaniť sa z tohto chcenia, ktorého cieľom je nejaký pôžitok, a pozastaviť sa nad tým, čo je vo veciach stále a nemeniteľné; človek môže poznávať nielen jednotlivosti, ale aj ich formy čiže idey ako vôľu objektivovanú na jednotlivých stupňoch jestvovania. Kontemplácia odtŕha človeka od nepokoja a poskytuje mu uspokojenie vo svete ideí metafyzického nevedomia. Mimo tejto kontemplácie pôsobí len slepá vôľa, pud bez cieľa a pokoja, iracionálne stále ďalej a ďalej, v ktorom - keby to bolo možné - lepšie by bolo nebyť ako byť. Preto je indická koncepcia nirvány ako vízia konečného cieľa človeka najlepším základom, o ktorý možno oprieť zmysel ľudského života. Morálne nezostáva človeku nič iné, než odtrhnúť sa od seba, od svojho egoizmu a spolucítiť s druhým človekom, s druhou vôľou nikdy neukojenou a neustále poháňanou nevyhnutnosťou ponoriť sa spolu s inými do sebazničenia vôle a vedomia. Udusiť v sebe chuť k životu, nechcieť už viacej chcieť a získať pokoj v nevedení. Iné projekty Zdroje Nemeckí filozofi Osobnosti na nemeckých poštových známkach Osobnosti z Gdanska


Diskusia: Antidepresiva a sexualny zivot 06.12.2015 22:40:30 Nech zmení AD alebo ich nekombinuje a berie iba jedne, ja som nemal chuť na sex keď som bral Alventu. Teraz beriem Lenuxin (escitalopram) a mám chuť stále 06.12.2015 20:06:55 Ziadnu normalnu odpoved mi nenapisete?


source: CulturaX

text: Myjavský cyklistický spevokol pozýva na 34. ročník cyklistickej časovky nazvaný Šárka slivková, ktorá sa tento rok uskutoční v netradičnom termíne. Zapojiť sa do nej budete môcť v sobotu 28. augusta 2021. Informuje o tom Marek Hrin, hovorca mesta Myjava. Registrácia pretekárov bude možná od 10.00 h, štartovať sa začne o 13.00 h z priestoru pri spoločnosti SEDA pri ceste do Brestovca a na Starú Myjavu. Ako vždy. Cieľ bude opäť v Skilande Stará Myjava. Trasy sú pripravené tak pre cestné, ako aj pre horské bicykle. V cieli budú pre účastníkov pripravené ďalšie aktivity, ako napríklad cvičenie pre deti MYpowerKIDS, vyraďovacie preteky Paralelne do kopca a nebude chýbať ani dobré občerstvenie. Účastníci sa môžu po vyhodnotení tešiť aj na after párty, ktorá bude v réžií skupiny Music Band Four. Takže ak máte chuť spraviť niečo pre svoje zdravie a pri tom sa aj zabaviť, augustová Šárka slivková je určená práve pre vás! zdroj: Mesto Myjava www.myjava.sk Autor Redakcia View all posts Štítky: 2021augustBrestovecMyjavaSarka slivkovaSportStara Myjava Predchádzajúci príspevok Investičný zámer spoločnosti Lidl a mesta Stupava Ďalší príspevok Skalické kúpalisko ukončilo sezónu Čítajte viac Stupava Astronomický nárast cien za energie má dopad aj na hádzanú v Stupave 30. novembra 2022 Hádzaná v Stupave stojí pred neľahkou situáciou a najväčší hádzanársky klub na Slovensku, ktorý pôsobí v dvoch najvyšších súťažiach (ženy – ČESKO-SLOVENSKÁ MOL... Myjava Mesto Myjava pripravilo pre obyvateľov aj návštevníkov Vianočný jarmek 29. novembra 2022 V termíne od 15. do 17. decembra 2022 sa na Námestí M. R. Štefánika v Myjave pred mestským úradom uskutoční... Malacky Takmer 300 divákov oslávilo víťazstvo Záhorákov nad Martinom 26. novembra 2022 Hádzanári tímu Záhoráci Stupava/Malacky si v Niké Handball extralige poradili na domácej pôde v malackej hale Malina pred takmer 300 divákmi... Myjava ONLINE: Ustanovujúce mestské zastupiteľstvo v Myjave 24. novembra 2022 Naživo: Dnes ( 24. novembra 2022) sa od 15.00 h v obradnej sále Mestského úradu Myjava uskutoční ustanovujúce zasadnutie mestského... Malacky V Zámockom parku v Malackách sa opäť bude dať korčuľovať 24. novembra 2022 Malacké klzisko v sezónach 2020/2021 aj 2021/2022 kvôli nepriaznivej epidemickej situácii nebolo sprevádzkované. Po dvoch vynechaných sezónach klzisko tento rok bude.... Holíč TTSK: Župné štipendium získala aj úspešná športovkyňa zo Spojenej školy v Holíči 21. novembra 2022 Trnavský samosprávny kraj (TTSK) pri príležitosti Medzinárodného dňa študentstva, ktorý pripadá na 17. novembra, odmenil 20 študentov župných stredných škôl....


Mimosúdne postupy pre spotrebiteľov


Kiska podpísal zákon o ochrane a podpore obetí trestných činov | Topky.sk BRATISLAVA - Prezident Andrej Kiska dnes podpísal zákon o ochrane a podpore obetí trestných činov. Informoval o tom Martin Lipták z tlačového odboru Kancelárie prezidenta. Poslanci Národnej rady SR novelu z dielne rezortu spravodlivosti schválili 12. októbra. Ide o komplexnú právnu úpravu, ktorá spája inštitúty, ktoré v našom právnom poriadku už existujú, s tými, ktoré tam nie sú, vysvetlila vtedy ministerka spravodlivosti Lucia Žitňanská s tým, že ochrana obetí je službou, ktorú štát musí v demokracii zabezpečiť. Zákon prichádza napríklad s pojmami "obeť" a "obzvlášť zraniteľná obeť". Komplexná úprava ochrany a podpory obetí trestných činov na Slovensku doteraz chýbala. Podľa právnej úpravy majú obete trestných činov okrem právnej alebo finančnej pomoci právo napríklad aj na ochranu pred druhotnou a opakovanou viktimizáciou. Ministerstvo spravodlivosti podľa zákona akredituje subjekty, ktoré budú poskytovať obetiam pomoc podľa zákona. Rezort bude viesť register akreditovaných organizácií, ktoré budú poskytovať obetiam trestných činov komplexné služby, na druhej strane takéto organizácie budú mať právo čerpať prostriedky od štátu na svoju činnosť. Veľa z toho, čo bude súčasťou zákona, platí podľa rezortu už v súčasnosti. Považujú však za dôležité, aby človek mohol prísť na jedno miesto, kde mu poradia, sprostredkujú právnika či psychológa. V zákone má byť jasne definovaný katalóg práv obetí trestného činu. Ide o právo na informácie, právo na odbornú pomoc vrátane právnej a psychologickej pomoci a ďalšie typy služieb, ktoré sa dajú označiť ako sociálne služby. Zraniteľné skupiny, akými sú deti, ženy a hendikepované osoby, majú podľa návrhu zákona právo na špecializovanú odbornú pomoc. Zákon, Trestné činy, Andrej Kiska


Konstantinos napísal obchodníkovi, ktorý súhlasil s tým, že došlo k chybe a že mu poskytne dodatočnú jednoročnú obchodnú záruku.


78.20 Činnosti agentúr sprostredkujúcich zamestnanie na dobu určitú


Zdroj: Wikimedia/Verisimilus, English Wikipedia Vedci identifikovali najstaršieho známeho živočícha, aký kedy žil na planéte Zem. Ide o fosilizovanú formu života z rodu dickinsonia, ktorá existovala pred 558 miliónmi rokov. Tvor oválneho tvaru bol súčasťou skupiny organizmov známej ako ediakarská fauna, informoval vo štvrtok britský denník The Guardian. Dodal, že sa tým vyriešila "desaťročia stará záhada, ktorá bola svätým grálom paleontológie". Skamenelinu objavil na povrchu útesu pri pobreží Bieleho mora v odľahlej oblasti severozápadného Ruska doktorand Iľja Bobrovskij, ktorý viedol prípravu štúdie. Bádatelia zároveň potvrdili, že živočíchy existovali už najmenej 20 miliónov rokov pred kambrickou explóziou života. objav, veda, paleontológia


Nástenné klimatizácie | Daikin Ururu Sarara FTXZ25N+RXZ25N | Klimatizácia | lacna-klima.sk Úvod » Nástenné klimatizácie » Daikin Ururu Sarara FTXZ25N+RXZ25N Nástenná klimatizácia Daikin Ururu Sarara FTXZ25N+RXZ25N naša cena bez DPH: 1 830,83 € (51 263,33 CZK) 2 197,00 € (61 516,00 CZK) Ururu Sarara je multifunkčné zariadenie, ktoré v sebe skrýva 5 SPÔSOBOV ÚPRAVY VZDUCHU - zvlhčovanie, odvlhčovanie, vetranie, čistenie vzduchu a samozrejme, chladenie a vykurovanie. S touto klimatizáciou máte zabezpečený komfort počas celého roka - pohodlné teplo počas zimy a osviežujúci chlad v lete. Model Ururu Sarara FTXZ25N+RXZ25N s výkonom 2,5 kW je určený pre miestnosti s rozlohou do 25 m2.


text: Prekyslený organizmus – mýtus alebo fakt? | Biomania.sk Posted on 2. novembra 2016 12. novembra 2016 by erikko Ak máme prekyslený organizmus, môže to byť príčina viacerých chorôb. Organizmus teda treba zbaviť kyselín a doplniť minerály. Toto sa dá zabezpečiť vhodným pitným režimom a stravou bohatou na zásady. Je prekyslenie organizmu výmyslom alebo je to skutočný problém? Ľudský organizmus je síce veľmi zložitý, ale dokonale zladený systém. Naše telo je schopné samoliečby, alkalizácie aj detoxikácie. Lenže k tomu potrebuje vhodnú stravu a zdravý životný štýl. Nesprávna životospráva totiž narúša acidobázickú rovnováhu organizmu a telo potrebuje alkalizáciu. Keď je organizmus prekyslený, objavujú sa problémy s trávením, refluxom, bolesťou hlavy a kĺbov, mastnou pleťou. Aby ste predišli týmto problémom a udržali ideálnu acidobázickú rovnováhu organizmu, mali by ste zjesť čo najviac ovocia a zeleniny. Vhodné je aj v pravidelných intervaloch absolvovať detoxikačnú kúru ako prevenciu. Veľkú časť stravy by mali tvoriť alkalické potraviny, teda čerstvá zelenina, prípadne jemne dusená zelenina. Menšiu časť by mala tvoriť strava kyslá – cestoviny, strukoviny, orechy, tofu a pod. Pomer zásaditej a kyslej stravy by mal byť 80:20. Ako každý živý organizmus, aj ten ľudský funguje na princípe bioelektrických impulzov. Impulzy majú určitú frekvenciu a tá sa dnes dá zmerať. V zásade platí, že čím je frekvencia vyššia, tým vyššia je aj životná energia. Zdravý ľudský orgán dosahuje frekvencie asi 70 MHz, zelené nápoje okolo 100 MHz, zelenina 80 MHz, fastfood 5 MHz, rakovina asi 30 MHz. Ak teda chcete mať viac energie a byť zdravší, mali by ste konzumovať potraviny s vysokou frekvenciou. Ktoré potraviny majú najnižšiu a ktoré najvyššiu frekvenciu? fastfood, sladkosti – 3-5 MHz vyprážané jedlá – 30 MHz varené jedná – 50 MHz čerstvá zelenina – 80 MHz klíčky, výhonky – 90 MHz zelené nápoje, zelené super potraviny – 150 MHz a viac Ako alkalizovať organizmus? Ak chcete alkalizovať organizmus, mali by ste denne konzumovať čerstvú, surovú zeleninu a ovocie. Najlepšie alkalizačné účinky majú klíčky a výhonky. Hneď po nich nasledujú zelené druhy zeleniny – uhorka, brokolica, špenát, ale aj cvikla, mrkva, reďkvička či kapusta. Z ovocia sú na alkalizáciu najlepšie rajčiny, avokádo, čerstvý kokos, višne, citróny, grapefruit a nezrelý banán. Do jedálnička by ste mali zaradiť aj strukoviny, semená a orechy. Vyhýbať by ste sa mali instantným jedlám, umelým sladidlám, octu, fastfoodu, mliečnym výrobkom, cukru, kvasniciam, hríbom, arašidom a kukurici. Alkalizovať organizmus sa dá aj pomocou doplnkov výživy Young Phorever. Cieľom produktov, ktoré vytvoril Dr. Young je, aby ste mohli mať silu zelených rastlín vždy pri sebe a nosiť ich so sebou kamkoľvek. Zeleninový prášok je výsledkom 20 ročných výskumov a klinickej praxe. Young Phorever – Doc Bro ́c Power Plants je zeleninový prášok, ktorý obsahuje zelenú zeleninu a klíčky. Prášok stačí zmiešať s vodou a vypiť 3 – krát denne.


Kamil a nadupané Audi A6 3.0 Bi-turbo – Odborné Autoporadenstvo Kamil a nadupané Audi A6 3.0 Bi-turbo Velmi pekne ďakujem spoločnosti Odborné Autoporadenstvo za pomoc pri kúpe môjho našlapaného Audi A6 3.0 TDI Bi-turbo. Na firmu som dostal recenziu od známeho a nelutujem. Páčilo sa mi, že mi vedeli poradiť ako po technickej stránke čo sa týka auta tak aj ako postupovať, aby sme čo najskôr našli pre mňa čo najvhodnejšiu ponuku, ale hlavne pri obhliadke prvého auta som vďaka ním nekúpil auto, ktorého kúpu by som olutoval. Vďaka nim mám auto, o ktorom viem na 100%, že to je dobrá volba a bude mi dlho slúžiť. Maximálna profesionalita. Určite odporúčam každému.


Napínací potahy - decoDoma - Hnědá/Čokoládová, 3křeslo s dřev. rukojeťmi, Povlaky na polštářky 2ks, Židle - sedák 2ks, CASIOPEA, FIORELA, ROMA, Nueva Textura Napínací potahy Hnědá/Čokoládová, 3křeslo s dřev. rukojeťmi, Povlaky na polštářky 2ks, Židle - sedák 2ks, CASIOPEA, FIORELA, ROMA, Nueva Textura Zobrazeny výsledky pro: Barva potahu: Hnědá/ČokoládováTyp sedačky: 3křeslo s dřev. rukojeťmiTyp sedačky: Povlaky na polštářky 2ksTyp sedačky: Židle - sedák 2ksKolekce: CASIOPEAKolekce: FIORELAKolekce: ROMAVýrobce: Nueva Textura


Nástroj 5psc tang break (uhlíková oceľ)


source: fineweb

text: Pravé biopotraviny či "biopodfuk"?Ako rozoznám pravé biopotraviny od "biopodfuku"? Skontrolujte etiketu! Pravé a certifikované bioprodukty a biopotraviny sú označené grafickým znakom s nápisom: Ekopoľnohospodárstvo. Táto ochranná známka zaručuje, že produkty boli kontrolované na každom kroku od výrobcu až ku konečnému spotrebiteľovi. Na našom trhu sa často objavujú aj české biopotraviny. Tieto sú označené logom: Žiadny výrobca potravín nemôže svojvoľne používať označenia bio, alebo eko. Napr. na českom trhu sa objavil nepravý bioporodukt pod názvom "Ekovejce", na ktorý nebolo vydané osvedčenie od certifikačného orgánu, za čo dostala firma, ktorá uviedla tento výrobok na trh, pokutu od Ministerstva zemědělství vo výške 50 000,- Kč. Ďalšie informácie


História VÚB banky Všeobecná úverová banka vznikla dňa 1. januára 1990 vyčlenením komerčných aktivít pre firemných klientov na území SR zo Štátnej banky československej ako štátny peňažný ústav. V roku 1992 sa pretransformovala na akciovú spoločnosť patriacu pod Fond národného majetku SR. Skutočný prelom pre činnosť banky však prišiel až s procesom privatizácie, keď koncom roku 2001 získala väčšinový podiel vo VÚB talianska banková skupina IntesaBci (v súčasnosti Intesa Sanpaolo). Počas svojej histórie získala VÚB banka množstvo prestížnych ocenení od svetových ekonomických časopisov, ako napríklad Global Finance, The Banker, či Euromoney. Už niekoľko rokov je najoceňovanejšou bankou na Slovensku v súťaži finančných produktov Zlatá minca. 1. 1. 1990 Vznik Všeobecnej úverovej banky, a.s. vyčlenením komerčných aktivít pre firemných klientov na území SR zo Štátnej banky československej ako štátny peňažný ústav. 1992 Transformácia VÚB na akciovú spoločnosť patriacu pod Fond národného majetku SR. 2000 Vznik prvej dcérskej spoločnosti, VÚB Asset Management zaoberajúcej sa správou podielových fondov. 2001 Talianska banková skupina IntesaBci (v súčasnosti Intesa Sanpaolo) získala väčšinový podiel vo VÚB. 2005 Vznik dcérskej spoločnosti VÚB Generali d.s.s. poskytujúcej klientom služby starobného dôchodkového sporenia. 2005 Vznik dcérskej spoločnosti Consumer Finance Holding s cieľom vykonávať správu nad skupinou finančných spoločností poskytujúcich spotrebiteľské úvery nebankovým spôsobom, splátkový a katalógový predaj a leasing ojazdených áut. 2007 VÚB banka kúpila majoritný podiel v lízingovej spoločnosti BOF (jednej z najstarších lízingových spoločností), čím výrazne posilnila svoju pozíciu na trhu financovania malých a stredných podnikov. 2008 Zmena názvu lízingovej spoločnosti BOF na VÚB Leasing. 2008 Globálny rebranding bankovej skupiny Intesa Sanpaolo a s tým súvisiaca zmena loga a farieb VÚB banky. 2013 Ocenenie Najlepšia banka na Slovensku od magazínu EMEA Finance. 2013 Národný šampión European Business Awards v oblasti spoločenskej zodpovednosti. 2014 Ocenenie za Najlepšie služby privátneho bankovníctva na Slovensku od magazínu Global Finance. 2017 Ocenenie Banka roka 2017 od magazínu Trend. 2018 Rozdelenie spoločnosti Consumer Finance Holding zlúčením s VÚB bankou a spoločnosťou VÚB Leasing.


text: Siddhártha Gautama Buddha alebo Budha (ďalšie mená pozri nižšie; * okolo 623 pred Kr., Kapilavastu - † 543 pred Kr. alebo * asi 563 pred Kr. - † 483 pred Kr.) bol zakladateľ jedného z piatich najrozšírenejších svetových náboženstiev - budhizmu. Meno Siddhárthah (- sanskritský nominatív) resp. Siddhártha (- sanskritský kmeň) je meno, ktoré mu dali rodičia. Siddhárthah znamená „ten, ktorý dosiahol cieľ“. Pálíjský nominatív mena znie Siddhatthó, pálíjský kmeň mena znie Siddhattha. Jeho celé meno znie v sanskrite v nominatíve Siddhárthah Gautamah, sanskritský kmeň slova znie Siddhártha Gautama, pálijský nominatív mena znie Siddhatthó Gótamó, pálijský kmeň mena znie: Siddhattha Gótama. Priezvisko Gautama je odvodené od plemena, do ktorého patrili jeho rodičia. Iné jeho meno/priezvisko znie (Siddhártha(h)) Šákjamuni(h) alebo (Siddhártha(h)) Šákjasinha(h) podľa kmeňa Šákja, do ktorého patril jeho otec . Jeho úctivá prezývka znie v sanskrite v nominatíve Buddhah, sanskritský a pálijský kmeň slova znie Buddha, pálijský nominatív znie Buddhó, slovenský kodifikovaný tvar znie Budha. Pokiaľ ide o výber medzi slovami Budha a Buddha(h), slovenský kodifikovaný (a teda spisovný) tvar znie len Budha, zatiaľ čo medzinárodné pramene a slovenské odborné texty používajú pravopis Buddha(h). O významoch slov buddha(h) (बुद्ध) a budha (बुध) pozri článok budha. Bežné sú aj kombinácie: Siddhártha(h) Buddha(h), resp. v slovenčine aj Siddhártha(h) Budha Siddhártha(h) Gautama(h) Buddha(h) či Gautama(h) Buddha(h), resp. v slovenčine aj Siddhártha(h) Gautama(h) Budha či Gautama(h) Budha Šákjamuni(h) Buddha(h)/Buddha(h) Šákjamuni(h), resp. v slovenčine aj Šákjamuni(h) Budha/Budha Šákjamuni(h) Šákjasinha(h) Buddha(h)/Buddha(h) Šákjasinha(h), resp. v slovenčine aj Šákjasinha(h) Budha/Budha Šákjasinha(h) Dostal aj veľa ďalších čestných mien. Život Budhu Narodenie a mladosť Narodil sa do kráľovskej rodiny v Kapilavastu, hlavnom meste krajiny ležiacej na úpätí Himalájí (na južných hraniciach dnešného Nepálu), ako syn kráľa menom Šuddhódana Gautama (nominatív: Šuddhódamah Gautamah; v pálí: Suddhódana Gótama/v nominatíve:Suddhódanó Gótamó) z kmeňa Šákjov. Dátum jeho narodenia – deň májového splnu – je dodnes tradične oslavovaný a volá sa Vaišákha (púdžá) (v pálí: Vésáka (púdžá)). Texty hovoria, že krátko nato, ako sa narodil, predpovedali traja jogíni, že ak sa nestretne s utrpením podmienenej existencie, vyrastie podľa ich predstáv a bude silným panovníkom. Ak sa s ním stretne, zriekne sa svojho postavenia a prinesie svetu hlboký vhľad. V mladosti bol preto zahrnutý všetkým, čo by si mohol priať, počnúc krásnymi ženami, bohatstvom, vzdelaním až po šport a zábavu. Kým nedovŕšil 29 rokov, poznal len radosť. Stretnutie s utrpením podmienenej existencie Keď mal Siddhártha 29 rokov, vyšiel na vychádzku za brány svojho paláca. Vtedy uvidel chorého, starého a mŕtveho. Videl, že choroba, staroba a smrť môže postihnúť každú bytosť a že majetok alebo sláva neposkytujú trvalé záruky preňho ani pre jeho priateľov. Na ďalší deň sa prechádzal a uzrel jogína v hlbokej meditácii. Budúci Budha videl, že našiel skutočné útočisko. Rozhodol sa, že nájde to, čo je nadčasové a trvalé. Hľadanie Siddhártha opustil svoj palác a odišiel do hôr severnej Indie. V tomto období bola civilizácia Indie na veľmi vysokej úrovni a jej vtedajšiu kultúru možno porovnať s antickým Gréckom alebo obdobím renesancie. Dnes známe myšlienkové smery ako materializmus, nihilizmus, existencionalizmus a transcendentalizmus boli známe i v tom čase. V mestách fungovali známe univerzity, v ktorých pôsobili uznávaní filozofi. Siddhártha sa po svojom odchode učil u rôznych učiteľov a robil aj tie najextrémnejšie praxe - pri praxi askézy sa takmer vyhladoval na smrť. Avšak toto všetko ho neposunulo k cieľu. Zakaždým síce prekonal svojho učiteľa, ale ani jedna cesta neviedla k rozpoznaniu pravej esencie všetkých vecí a javov. Po šiestich rokoch došiel na miesto, ktoré sa dnes nazýva Bódhgaja (v štáte Bihár) a tu sa v ňom prebudila hlboká motivácia pomáhať všetkým bytostiam, preto sa rozhodol zotrvať v pohrúžení, až kým nerozpozná nadčasovú pravdu. Osvietenie Siddhártha sa posadil pod strom na brehu rieky a v hlbokej meditácii zostal šesť dní. Nakoniec, podľa textov v deň jeho 35. narodenín a počas májového splnu, dosiahol osvietenie. Rôzne tradície to popisujú rôznym spôsobom. Z pohľadu maháanuttarajóga tantry sa všetkým prestupujúca prirodzenosť pravdy manifestovala ako budhovia troch časov, ktorí mu odovzdali požehnanie. Skondenzovali svoju dokonalú múdrosť do formy sarvabudhadákiní a v ich spojení splynuli ženské a mužské energie do dokonalosti, ako všetky ostatné duality. Budha po dosiahnutí osvietenia prešiel cez rieku a niekoľko dní zostal pod stromom. Na jeho mieste je dnes iný strom, ktorý pripomína túto udalosť. Tu však ľudí neučil a prvé učenia odovzdal asi o štyri týždne nato pri meste Sarnáth. Učenie a smrť Nasledovných 45 rokov učil Budha Šákjamuni na rôznych miestach severnej Indie a južného Nepálu. Jeho žiaci boli veľmi rôzni – od prvých, ktorí boli zameraní na seba a ktorým odovzdal učenia, ktoré dnes spadajú pod tradíciu malej cesty, až po vyspelých žiakov, ktorým odovzdal učenia veľkej cesty alebo diamantovej cesty. Jeho učenia sa dnes na Západe nazývajú budhizmus, ale v Ázii tento pojem neexistuje. Namiesto toho sa používa označenie dharma, prípadne buddha-dharma, resp. čho v tibetčine. Budha na sklonku života ohlásil, že čoskoro vstúpi do parinirvány. Stalo sa tak za prítomnosti sanghy v horách indickej Kušinary. Zomrel v deň svojich 80. narodenín. Najskôr vyhlásil, že môže odísť spokojný, pretože odovzdal všetky učenia a ani jedno si nenechal. Za jeho posledné slová považujú školy severného budhizmu výrok: „Neverte mojim slovám len preto, že ich povedal Budha. Buďte sami sebe svetlom.“ Školy južného budhizmu za ne považujú vyjadrenie: „Všetko zložené sa raz pominie. Usilujte sa o svoje vyslobodenie. Pracujte usilovne.“ Literatúra BONDY, Egon: Buddha. Praha : Maťa - DharmaGaia, 1995. 208 s. (vrátane 12-tich strán obrazových príloh) ISBN 80-901915-1-7 (Maťa), ISBN 80-85905-09-4 (DharmaGaia) CARRITHERS, Michael: Buddha. Praha : Odeon - Argo, 1994. 111 s. ISBN 80-207-0495-7 Referencie Iné projekty Externé odkazy Budhov život Filozofi Starovekí indickí filozofi Budhizmus Zakladatelia náboženstiev Osobnosti na čínskych poštových známkach Osobnosti na indických poštových známkach


Voňavá diéta | Aktuality.sk Zdieľaj na FacebookuZdieľajDiskusia / 0https://www.aktuality.sk/diskusia/480585/vonava-dieta/ akt. 28.03.2014 09:09 Vonava dieta zena ovocie zdravie dreamstime Redukčná diéta upravujúca životosprávu. V roku 1996 prišiel na tento druh diéty neurológ a psychiater z Clevelandskej kliniky v Ohio. Pri liečbe spozoroval, že ľudia pri strate čuchu začali viac prijímať jedlo a následne priberať. Keď sa im čuch vrátil do normálu, tak ľudia išli s hmotnosťou dole. Diéta pracuje na základe psychologicko-fyziologickej kategórie, kde jedlo najprv ovoniame a až potom ho zjeme. Pri vdýchnutí arómy určitého jedla nosom, sa stane vôňa tisíc ráz intenzívnejšou. V tom momente mozog vyšle signál „plnosti“, ktorý nám zabráni k príjmu ďalšieho jedla. Čím je vôňa intenzívnejšia, tým rýchlejšia sa dosiahne pocit sýtosti. Najlepšie účinky má práve teplé jedlo, ktorého vôňa sa najlepšie uvoľňuje a prináša uspokojivý pocit plnosti. Prečo si (ne)zvoliť "Voňavú diétu"? Vďaka rôznym arómam môžeme tento druh diéty zaradiť medzi tie príjemné. Voňavá terapia zvyšuje chuť k samotnému cvičeniu. Nevýhoda terapie spočíva v spoliehaní sa na rôzne inhalátory (najmä so sladkou neutrálnou vôňou), ktoré potláčajú chuť na jedlo. Odporúča sa obmieňať náplne inhalátorov. Medzi mínusy tejto diéty patria aj nedostatočné informácie nielen na území Slovenska, ale aj v zahraničí. Poznatky získané z vedeckých výskumov sú momentálne na skromnej úrovni. Pokiaľ sa rozhodnete ísť touto cestou, treba si vyhýbať švédskym stolom. Váš mozog sa potrebuje naučiť orientovať len na určitú vôňu, ktorá mu napomáha vyvolať pocit plnosti. Švédske stoly môžu jednoducho a rýchlo túto schopnosť narušiť. Taktiež je vhodné vyhýbať sa mliečnym výrobkom. Ich vône nie sú natoľko intenzívne, aby zasiahli centrum mozgu, kde je pocit sýtosti sústredený. Nevhodná pre ľudí: čo chcú schudnúť do 10 kg (v tomto prípade nie je moc účinná), s astmou, problémovými dutinami, upchatými nosnými dutinami. Aktuality > Zdravie > Diéty, ktoré fungujú > Voňavá diéta


6. dec 2005 o 0:00 r Polícia v Banskej Bystrici pátra po páchateľovi, ktorý sa v noci 24. 11. vlámal do vozidla Fiat Ducato. Zaparkované bolo v B. Bystrici na Sládkovičovej ulici. Na ľavej strane vozidla urobil otvor a ukradol rôzne značky cigariet, telefónnych kariet a žuvačiek. Majiteľovi spôsobil škodu 221-tisíc korún. Majiteľovi vozidla, leasingovej spoločnosti z Bratislavy spôsobil škodu 100-tisíc korún. Polícia v Brezne pátra po páchateľovi, ktorý sa v noci na 28. 11. v Hornej Lehote v okrese Brezno vlámal do predajne potravín. Ukradol cigarety rôznych značiek, finančnú hotovosť, stravné lístky a telefónne karty. Krádežou a poškodením zariadenia spôsobil majiteľovi škodu približne 182-tisíc korún. Vo väzbe za podvod Polícia v Banskej Bystrici obvinila 38-ročného muža z Dúbrav v okrese Detva z trestného činu úverového podvodu v spolupáchateľstve. Obvinený, od augusta do 23. 11. v siedmich doteraz zistených prípadoch aj s ďalšou nezistenou osobou, zabezpečil občanom falošné potvrdenia o príjme, ako aj falošné výplatné pásky. Na základe toho banková inštitúcia v Banskej Bystrici schválila štyri spotrebiteľské úvery v celkovej výške 800-tisíc korún. V ďalších dvoch prípadoch v tej istej pobočke banky a v jednom prípade v ďalšej bankovej inštitúcii, úver schválený nebol. Sudca Okresného súdu v B. Bystrici ho vzal do väzby. Vyhrážal sa upálením Banskobystrická polícia obvinila z trestného činu násilia proti skupine obyvateľov a proti jednotlivcovi 35-ročného muža z Ľubietovej v okrese Banská Bystrica. V sobotu 26. 11. udrel lopatkou po chrbte svoju 65-ročnú matku. Vyhrážal sa jej zabitím a upálením, zahnal sa na ňu sekerou, ktorú zaťal do dosky nad jej hlavou. Sudca Okresného súdu v B. Bystrici ho vzal do väzby. Vyšetrovateľ v Brezne začal trestné stíhanie pre trestný čin nedovoleného ozbrojovania a obchodovania so zbraňami. V byte 45-ročného muža v Čiernom Balogu našli pri domovej prehliadke väčšie množstvo dlhých strelných zbraní a rôzne druhy streliva a výbušniny. Polícia zaistila 3 zbrane, ktoré mal v legálnej držbe: dlhú strelnú guľovú zbraň, guľovnicu a brokovú kozlicu. Ďalej boli zaistené 4 dlhé strelné guľové zbrane bez preukázania oprávnenia k ich držbe. Taktiež bolo zaistených viac ako tritisíc nábojov rôzneho druhu a kalibru do rôznych zbraní, 15 šúľkov Danubitu s hmotnosťou 3 kg, elektrická rozbuška s káblom a rôzny imitačný materiál, 8 zásobníkov do rôznych zbraní, 2 hlavne nezisteného kalibru, 2 výmenné hlavne. Okrem zbraní polícia zaistila aj 29 kusov jelenieho parožia, 3 kusy parožia s lebkou z daniela, 30 kusov parožia s lebkou zo srnca a jeden preparát srnčej hlavy s parožím, 5 koží z rôznej divej zvere a 12 preparátov rôznych zvierat. Zbrane a muníciu zašlú na expertízne skúmanie na Kriminalistický a expertízny ústav v Banskej Bystrici.


text: Negatívna asercia je asertívna komunikačná technika, ktorá umožňuje otvorené priznávanie vlastných chýb a omylov, s akceptáciou vlastnej omylnosti a bez následných nekonečných pocitov viny a ospravedlneňovania sa, či hnevu. Negatívna asercia je jedna z metód asertívneho zvládania kritiky. Technika vychádza z asertívneho práva "robiť chyby — a byť za ne zodpovedný" a z práva "byť sám sebe najdôležitejším sudcom". Umožňuje dospelým spôsobom prijímať svoje chyby, nepodliehať neprimeraným pocitom viny či hnevu a pokojne sa k svojim chybám a omylom prihlásiť. Negatívna asercia pomáha zlepšiť svoje sebaprijatie a otvára dvere k riešeniu problémov. Zdroje Ján Praško: Asertivita v partnerství M. J. Smith: When I say no, I feel guilty Iné projekty Asertivita Šikanovanie Ľudská komunikácia Ľudské práva Spoločnosť Interpersonálne vzťahy Sloboda


Fuuha, chlapi, slušne to do nás "perete". V poslednej dobe tu pribúdajú ozaj luxusne postavené modely. Pred časom som písal ku mrazíkovmu Mustangovi, že je to asi najkrašie auto za posledné obdobie, čo som tu videl, teraz musím povedať, že by som sa ťažko rozhodoval, či sa mi páči viac, ako tento Nissan. Skyline je jedno z mála japonských áut, ktoré sa mi páči a v tejto tvojej úprave vyzerá neskutočne krásne. Mne sa asi páči tiež viac tento červený, ako ten metalízový. A tá jemná patinka - tak presne sa mi to páči. Modelu snáď nie je čo vytnúť. Vyzerá naprosto uveriteľne. No, gratulujem k super výsledku.


text: Deň vopred si pripravíme krém. Uvaríme šľahačky s čokoládou, necháme ich vychladnúť a dáme na noc do chladničky. Na druhý deň vyšľaháme z chladnej hmoty jemný krém. Jednotlivé suroviny na cesto spolu premiešame a na záver zľahka pridáme sneh vyšľahaný zo 4 bielkov. Pripravenú masu rovnomerne vylejeme na plech vystlaný papierom na pečenie. Dáme piecť do vopred vyhriatej rúry na 25 minút pri teplote 180 °C. Upečený koláč potrieme ríbezľovým džemom a potom šľahačkovým krémom. Povrch zákuska ozdobíme preosiatym kakaom a dáme do chladu. Autorské práva sú vyhradené a vykonáva ich vydavateľ. Akékoľvek rozmnožovanie časti alebo celku textov, fotografií, grafov akýmkoľvek spôsobom, v slovenskom, ale aj v inom jazyku bez písomného súhlasu vydavateľa je zakázané. Monitoring tlače poskytuje so súhlasom vydavateľa firma Newton IT. www.pluska.sk využíva agentúrne spravodajstvo TASR. Publikovanie alebo ďalšie šírenie obsahu správ, fotografií, audiospráv alebo Videospráv zo zdrojov TASR je bez predchádzajúceho písomného súhlasu TASR porušením autorského zákona. Stránky generuje redakčný systém WebJET spoločnosti InterWay, s.r.o. Generované 153 ms.


text: Do you have any questions? Contact us. Bezpečnosť na cestách: cezhraničné presadzovanie pravidiel Požadované informácie nie sú prístupné vo zvolenom jazyku. Ak si želáte, aby sa informácie zobrazili v jednom z jazykov, ktoré sú k dispozícii, vyberte jeden z týchto odkazov. - Bezpečnost silničního provozu: přeshraniční vymáhání právních předpisů - Vejsikkerhed - anvendelse af lovgivningen på tværs af landegrænserne - Straßenverkehrssicherheit: grenzübergreifende Durchsetzung von Vorschriften - Οδική ασφάλεια: διασυνοριακή επιβολή τού νόμου - Road safety: cross-border application of the legislation - Seguridad vial: aplicación transfronteriza de la normativa - Sécurité routière: application transfrontière de la législation - Sicurezza stradale: applicazione transfrontaliera della normativa - Közlekedésbiztonság: a szabályok határokon átnyúló végrehajtása - Verkeersveiligheid: grensoverschrijdende handhaving van de wet - Bezpieczeństwo drogowe: transgraniczne zastosowanie przepisów prawnych - Segurança rodoviária: aplicação transfronteiras da legislação - Siguranţa rutieră: aplicarea transfrontalieră a legislaţiei - Liikenneturvallisuus: rajatylittävä lainvalvonta - Trafiksäkerhet: gränsöverskridande uppföljning av lagstiftningen